ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2023 року м.Дніпро Справа № 904/302/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Кощеєва І.М., Чус О.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Бондар І.М. (поза межами суду);

від відповідача: Короба Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 (повне рішення складено 10.04.2023, суддя Кеся Н.Б.) у справі №904/302/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія", м. Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

про стягнення 429 876,67 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" на свою користь заборгованості в сумі 311 425,84 грн, 3% річних у сумі 6 219,98 грн, інфляційних збитків у сумі 41 669, 43 грн, пені в сумі 70 561,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №02/33/22 від 21.02.2022 в частині своєчасного та повного розрахунку за виконані позивачем роботи.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 у справі №904/302/23 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія" 311 425,84 грн заборгованості, 6 219,98 грн 3% річних; 41 669,43 грн інфляційних втрат, 7 056,14 грн пені та 6 448,15 грн судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог та наявністю підстав відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України для зменшення пені на 90%.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство "ЮЖКОКС" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 у справі №904/302/23 скасувати в частині стягнення 3% річних у сумі 6 219,98 грн, інфляційних втрат у сумі 41 669,43 грн, прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- відповідач знаходиться у фінансовій кризі, що призводить до вкрай негативних фінансових наслідків;

- в умовах воєнного стану для відповідача настали обставини непереборної сили (форс мажорні обставини), які об`єктивно унеможливлюють належне та своєчасне виконання зобов`язань;

- відповідач відноситься до об`єкту критичної інфраструктури та є стратегічно важливим для забезпечення функціонування економіки та безпеки держави;

- суд першої інстанції не звернув уваги на пояснення відповідача та документи, які були надані на підтвердження обґрунтування причин невиконання зобов`язання у строк, встановлений умовами договору підряду №02-33/22 від 21.02.2022;

- позивачем не надано доказів понесення будь-яких збитків у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання;

- позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат не доведені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Відповідно до протоколу передачі судової справи від 27.04.2023 для розгляду справи №904/302/23 визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2023 зазначеною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 у справі №904/302/23; розгляд апеляційної скарги призначений у судове засідання на 04.07.2023.

13.06.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія" до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 у справі №904/302/23 без змін.

Поданий відзив на апеляційну скаргу обґрунтований наступним:

- скрутне фінансове становище відповідача не є підставою для звільнення від сплати 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу;

- належних доказів на підтвердження факту скрутного фінансового стану на підприємстві відповідача до матеріалів справи не надано, відповідач підтверджує, що не зважаючи на воєнні дії продовжує стабільно працювати;

- під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не заперечував щодо розрахунку 3% річних та інфляційних втрат; апеляційна скарга містить доводи, що не були предметом розгляду суду першої інстанції, тому відповідач позбавляється права заперечувати проти таких обставин відповідно до ч.4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України;

- 3% річних та інфляційні втрати не мають характеру штрафних санкцій, норми ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України до них не застосовуються.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч.2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2023 позивачу був встановлений п`ятиденний строк з дня її вручення на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно поштового повернення №930 ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2023 позивачем отримана не була та повернулася до суду з відміткою поштового відділення від 20.05.2023: «За закінченням терміну зберігання».

Виходячи зі змісту статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 19.12.2022 у справі №910/1730/22).

Відзив на апеляційну скаргу був поданий позивачем 07.06.2023 з пропуском встановленого судом процесуального строку.

В тексті відзиву на апеляційну скаргу викладене клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на його подання, обґрунтоване тим, що позивач потребував часу на узгодження своєї правової позиції, що відбувалось в умовах воєнного стану, постійної загрози життю та здоров`ю.

Колегія суддів враховує, що позивач перебуває в м. Запоріжжі, на території якого постійні бойові дії не ведуться, а позивачем не доведено, яким чином воєнний стан вплинув на узгодження правової позиції, тому визначені позивачем обставини не можуть вважатися поважними для поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.

З огляду на викладене, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія" про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу залишається судом без задоволення, а відзив на апеляційну скаргу без розгляду.

27.06.2023 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія" адвоката Бондаря І.М. до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 04.07.2023, за його участю в режимі відеоконференцзв`язку, яка ухвалою суду від 03.07.2023 задоволена.

У судовому засіданні 04.07.2023 представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 у справі №904/302/23 в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат скасувати, прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні 04.07.2023 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 у справі №904/302/23 в оскаржуваній частині без змін.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що 21.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія" (виконавець) та Приватним акціонерним товариством "ЮЖКОКС" (замовник) укладений договір №02-33/22 на виконання послуг (далі-договір), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає та оплачує, а виконавець бере на себе зобов`язання власними силами та на власний ризик протягом дії цього договору, екологічно безпечним способом, надавати послуги: навантаження, перевезення та утилізації будівельного сміття 4 класу небезпеки на полігон згідно вимог чинного законодавства України.

Згідно п. 1.2. договору замовник зобов`язується оплатити виконані послуги в порядку та строки, які передбачені даним договором.

Найменування та вартість послуг за цим договором зазначається в специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору. Загальна вартість послуг цього договору визначається як сума послуг, яка зазначена у всіх актах наданих послуг, підписаних сторонами за весь період дії договору (п.п. 2.1, 2.2 договору).

Замовник повинен оплатити послуги у безготівковій формі на протязі 45 календарних днів з дня підписання акту наданих послуг. Підставою платежу є рахунок (п. 2.3 договору).

У випадку виникнення заборгованості за цим договором більше, ніж на 7 календарних діб, замовник сплачує виконавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції, пеню в розмірі подвійної облікової ставки (п. 4.3. договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2022, а в частині виконання грошових зобов`язань - до їх повного виконання (п. 7.1 договору).

21.02.2022 сторонами підписана специфікація №1 до договору, в якій зазначено найменування послуг - навантаження, перевезення та утилізація будівельного сміття 4 класу небезпеки на полігон, кількість 12 748 тон; вартість - 5 089 664,50 грн з ПДВ.

Додатковою угодою №1 від 02.05.2022 сторони змінили зміст специфікації №1 від 21.02.2022, визначивши, що вартість послуг із навантаження, перевезення та утилізації будівельного сміття 4 класу небезпеки на полігон у кількості 11 467,04 тонн склала 3 815 198,88 грн без ПДВ.

На виконання умов договору позивачем у березні 2022 року надано відповідачу послуги із навантаження, перевезення та утилізації будівельного сміття 4 класу небезпеки на полігон на загальну суму 511 425,84 грн (1 280,96 тонн), що підтверджується актом №1.33 приймання виконаних підрядних робіт ПРАТ "ЮЖКОКС" за березень 2022 року, який підписаний сторонами 09.03.2022 без зауважень.

Відповідач отримані послуги оплатив частково на суму 200 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № від 28.04.2022, заборгованість склала 311 425,54 грн, що стало підставою для звернення з позовом у цій справі.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 311 425,54 грн, пеню за період з 03.05.2022 по 02.11.2022 в сумі 70 561,42 грн, 3% річних за період з 28.04.2022 по 26.12.2022 в сумі 6 219,98 грн, інфляційні втрати за період з травня по листопад 2022 року в сумі 41 669,43 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 у справі №904/302/23 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія" 311 425,84 грн заборгованості, 6 219,98 грн 3% річних; 41 669,43 грн інфляційних втрат, 7 056,14 грн пені та 6 448,15 грн судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 у справі №904/302/23 оскаржується відповідачем в частині стягнення з нього на користь позивача 3% річних в сумі 6 219,98 грн та інфляційних втрат в сумі 41 669,43 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене колегія суддів не надає оцінки правомірності оскаржуваного рішення в частині стягнення боргу та пені.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

З характеру спірних взаємовідносин сторін вбачається, що вони є відносинами з надання послуг.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що акт приймання виконаних підрядних робіт №1.33 за березень був підписаний сторонами 09.03.2022, отже строк оплати відповідно до п. 2.3 договору до 25.04.2022 включно ( з урахуванням вихідних днів).

У встановлений договором строк відповідач оплату послуг не здійснив, згідно платіжної інструкції № від 28.04.2022 оплатив 200 000,00 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк виконання зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг є таким, що настав, борг в повному обсязі не сплачений, тому наявні правові підстави для стягнення боргу в сумі 311 425,84 грн.

Місцевим господарським судом також визнано правомірною нараховану за період з 03.05.2022 по 02.11.2022 пеню в сумі 70 561,42 грн. Водночас, з урахуванням положень ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, а також наданих відповідачем доказів (звіту про фінансові результати за 9 місяців 2022 року) суд дійшов висновку, що застосування до відповідача пені окрім стягнення інфляційних втрат і 3% річних, у розмірі 20% від суми боргу, який виник саме під час воєнного стану, не відповідатиме загальним засадам цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності. У зв`язку з цим суд зменшив суму пені на 90 %.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом першої інстанції визнані правомірними 3% річних за період з 28.04.2022 по 26.12.2022 в сумі 6 219,98 грн та інфляційні втрати за період з травня по листопад 2022 року в сумі 41 669,43 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, зазначає, що позивачем не доведено понесення збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошового зобов`язання; позивач користується заходами відповідальності не для відновлення порушеного права, а для отримання додаткових коштів; відповідач знаходиться у скрутному матеріальному стані, відноситься до об`єкту критичної інфраструктури та має стратегічне значення.

По тексту апеляційної скарги відповідач просив суд апеляційної інстанції в порядку ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат на 90% від визначеної судом суми штрафних санкцій. У прохальній частині апеляційної скарги відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 6 219,98 грн, інфляційних втрат у сумі 41 669,43 грн.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків).

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

Отже, за змістом наведених норм суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав: у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).

З огляду на наведені приписи чинного законодавства, з урахуванням встановлених обставин справи суд першої інстанції вважав за доцільне зменшити розмір пені на 90% до 7 056,14 грн.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Апеляційний суд вважає помилковими доводи відповідача щодо наявності підстав для зменшення розміру 3 % річних з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, оскільки обставини очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних відсутні, розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3 %), наведені відповідачем підстави для зменшення пені не можуть бути підставою для зменшення розміру 3 % річних без встановлення судом виключних (надзвичайних) обставин. Подібні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 904/3177/20.

Посилання апелянтом на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, є помилковим з огляду на те, що в зазначеній постанові судом вирішено питання правомірності зменшення процентів річних, визначених сторонами у більшому розмірі, ніж передбачено ст. 625 Цивільного кодексу України. Отже, відносини у справі, що розглядається, та у справі №902/417/18 не є подібними.

Зменшення судом розміру інфляційних втрат жодною нормою права не передбачено.

Колегія суддів, оцінюючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не підтверджує обставину, що внаслідок військової агресії російської федерації проти України, у зв`язку з чим введений воєнний стан, відповідач не мав можливості виконати свої зобов`язання за договором; в матеріалах справи відсутні докази письмового повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин відповідно до п. 5.3 договору; сертифікат Торгово-промислової палати України про засвідчення форс-мажорних обставин, що об`єктивно унеможливили для відповідача виконання зобов`язань за договором, не наданий.

Таким чином відповідачем не доведено настання для нього форс-мажорних обставин по договору.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, з огляду на що апеляційний господарський суд вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 у справі №904/302/23 таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі відсутні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 у справі №904/302/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 у справі №904/302/23 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта Приватне акціонерне товариство "ЮЖКОКС".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право, порядок та строк касаційного оскарження визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 05.07.2023.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус