РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2023Справа № 910/12114/22
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Лук`янович В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд»

про стягнення 161 342,82 грн,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд»

до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

про розірвання договору

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Юрченко П.Ю.,

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): Пінтов В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» про стягнення 161 342,82 грн, з яких 99 726,30 - пеня та 61 616,52 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з поставки товару за договором поставки № 270/11-21 від 12.08.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

23.11.2022 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12114/22, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

10.01.2022 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» надійшла зустрічна позовна заява до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про розірвання договору поставки № 270/11-21 від 12.08.2021 з 14.07.2022.

Зустрічний позов обґрунтований наявністю у позивача правових підстав станом на 08.07.2022 для розірвання вказаного договору у зв`язку з настанням обставин непереборної сили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2023 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднано в одне провадження із первісним позовом у справі № 910/12114/22, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі на 08.02.2023.

27.01.2023 до суду від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив на первісний позов.

06.02.2023 до суду від позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

07.02.2023 до суду від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 08.02.2023.

В підготовче засідання 08.02.2023 з`явився представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом).

В підготовчому засіданні 08.02.2023 представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надав суду для огляду докази надсилання відзиву на первісний позов позивачу за первісним позовом.

У підготовчому засіданні 08.02.2023, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив клопотання позивача за первісним позовом про відкладення підготовчого засідання задовольнити, відкласти підготовче засідання на 13.03.2023.

20.02.2023 до суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування», до якого долучено відзив на первісний позов.

24.02.2023 до суду від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшла заява про приєднання доказів, а саме: посвідчення якості та безпеки № 4/5 від 06.04.2022 ДП «Артемсіль».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» пропущений процесуальний строк для подання відзиву на первісний позов у справі № 910/12114/22.

13.03.2023 до суду від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшли пояснення до зустрічного позову.

В підготовче засідання 13.03.2023 з`явилися представники сторін.

Суд, в підготовчому засіданні 13.03.2023, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив долучити до матеріалів справи заяву позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) про приєднання доказів; задовольнити усне клопотання представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) про надання часу для ознайомлення з поданими відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) поясненнями та оголосити в підготовчому засіданні перерву до 05.04.2023.

В підготовче засідання 05.04.2023 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження у справі № 910/12114/22 та призначити розгляд справи по суті на 08.05.2023.

В судове засідання 08.05.2023 з`явилися представники сторін.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) заявив усне клопотання про відкладення судового засідання для надання можливості врегулювати спір між сторонами шляхом укладення мирової угоди; представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) не заперечував проти відкладення розгляду справи.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву у судовому засіданні до 22.05.2023.

22.05.2023 до суду від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшло клопотання про оголошення перерви у справі для укладення мирової угоди.

В судове засідання 22.05.2023 з`явилися представники сторін, які просили суд оголосити перерву у судовому засідання для оформлення та підписання сторонами мирової угоди.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні до 07.06.2023.

В судове засідання 07.06.2023 з`явилися представники сторін, які надали суду пояснення/заперечення по суті первісного та зустрічного позовів.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити у судовому засіданні перерву до 21.06.2023.

В судове засідання 21.06.2023 з`явилися представники сторін, які надали суду пояснення щодо доказів, якими обґрунтовані вимоги первісного та зустрічного позовів у даній справі.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, ухвалив оголосити у судовому засіданні перерву до 28.06.2023.

В судове засідання 28.06.2023 з`явились представники сторін.

Представник Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в судовому засіданні 28.06.2023 підтримав вимоги первісного позову, просив суд його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» в судовому засіданні 28.06.2023 підтримав вимоги зустрічного позову, просив суд його задовольнити, а в задоволенні вимог первісного позову - відмовити.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 28.06.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» (постачальник) та Акціонерним товариством «Укргазвидобування» в особі Філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (покупець) 12.08.2021 укладено договір поставки № 270/11-21 (надалі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві кам`яну сіль (надалі також - товар), зазначений в специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна Договору вказується в специфікації, яка є Додатком № 1 до Договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається Графіком поставки товару, який є Додатком № 3 до Договору та є його невід`ємною частиною (п. 1.2. Договору).

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що постачальник гарантує, що товар, який є предметом Договору, належить йому на праві власності або іншому речовому праві, що надає йому право розпоряджатися товаром, є новим і не був у використанні, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3.1. Договору, ціна цього Договору вказується в Специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ. Загальна ціна Договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в Специфікації до цього Договору (п. 3.2. Договору).

За умовами пунктів 4.1., 4.2. Договору розрахунки проводяться шляхом: оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунку на оплату (інвойсу) та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах зазначених у Специфікації. До рахунка додаються: підписаний уповноваженими представниками сторін акт приймання-передачі товару або видаткова накладна. Покупець не здійснює оплату за поставлений товар, та така несплата не є порушенням порушенням строку оплати зі сторони покупця у випадку ненадання постачальником рахунку на оплату (інвойсу) чи його неналежного оформлення.

Строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації та Графіку поставки до цього Договору (п. 5.1. Договору). Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем) (п. 5.2. Договору).

Умовами п. 6.3.1. Договору передбачено обов`язок постачальника забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором, якому кореспондує визначений у п. 6.1.1. Договору обов`язок покупця своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по Договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2. цього Договору і діє до 31.12.2022 (п. 10.1. Договору).

Так, сторонами було підписано Специфікацію № 1 від 12.08.2021, яка є Додатком № 1 до Договору (надалі - Специфікація), якою визначено найменування, вимоги до якості, кількість та ціну товару, який має бути поставлений за Договором.

Пункт 1 Специфікації передбачає, що загальна вартість товару, що постачається за цією Специфікацією складає до 1 023 995,82 грн з ПДВ.

Відповідно до пунктів 2-3 Специфікації умови поставки товару: DDP - станція (склад) вантажоотримувача Філія Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (склад ШВПГКН, Харківська обл., Балаклійський р-н, с. Андріївка, вул. Першотравнева, 141). Строк поставки: відповідно до Графіка поставки товару.

Пунктом 4 Специфікації погоджено умови та строки оплати, згідно з якими оплата здійснюється по факту поставки протягом 30 календарних днів з дати підписання видаткової накладної або акту приймання-передачі товару.

Графіком поставки від 12.08.2021, який є Додатком № 3 до Договору (надалі - Графік) сторони погодили строк поставки, який передбачає здійснення поставки товару у кількості 6 тон протягом 1-го календарного тижня з дати підписання договору, і в подальшому кожний календарний тиждень по 6 тон, всього: 61 календарний тиждень.

Додатком № 4 до Договору сторони узгодили технічні характеристики товару.

Судом встановлено, що 19.10.2021, 20.10.2021 та 21.10.2021 відповідачем за первісним позовом поставлено позивачу за первісним позовом товар у загальній кількості 66 тон, на загальну суму 185 160,90 грн, що підтверджується видатковими накладними № 176 від 19.10.2021, № 178 від 20.10.2021 та № 179 від 21.10.2021, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

22.12.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, якою розділ XIV Договору викладено в новій редакції.

04.02.2022 між сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, якою внесено зміни до Специфікації з урахуванням здійснених з 19 по 21 жовтня 2021 року поставок, а саме: змінено кількість та ціну товару, який ще не був поставлений.

Таким чином, відповідно до Специфікації в редакції Додаткової угоди № 2 до Договору, відповідач за первісним позовом зобов`язався поставити позивачу за первісним позовом товар у загальній кількості 338 тон на суму 1 023 780,42 грн.

Крім того, Додатковою угодою № 2 до Договору сторони змінили Графік поставки, яким передбачалось здійснення поставки товару протягом кожного календарного тижня по 6 тон, крім останнього, 58-го тижня, яким передбачалось поставити 2 тони.

Відповідно до видаткової накладної № 43 від 25.02.2022 відповідач за первісним позовом поставив позивачу за первісним позовом товар у кількості 65,8 тон на суму 202 871,93 грн.

В обґрунтування вимог первісного позову позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором, оскільки поставка товару за видатковими накладними № 176 від 19.10.2021, № 178 від 20.10.2021, № 179 від 21.10.2021 та № 43 від 25.02.2022 відбулася із порушенням строків, визначених Графіком, а частина товару в кількості 206,2 тон не була поставлена взагалі, що є підставою для нарахування штрафу та пені, передбачених п. 7.9. Договору.

Заперечуючи проти первісного позову, Товариство з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» зазначає, що на момент настання обов`язку останнього із поставки першої партії товару, вказана в Договорі ціна на товар вже була збитковою для постачальника, оскільки виробником товару (ДП «Артемсіль») з 05.08.2021 були підвищені ціни на продукцію, крім того, підвищились транспортні витрати на поставку товару, які включені в ціну товару. При цьому, до поставки відповідачем за первісним позовом товару у кількості 66 тон лише у жовтні 2021 призвели тривалі переговори з позивачем за первісним позовом щодо здійснення більших за обсягом поставок, ніж ті, що зазначені в Графіку, що, відповідно і затягувало здійснення поставок товару. За твердженням відповідача за первісним позовом, ним було поставлено більшу частину товару за Договором достроково, а та частина партії, яка і була поставлена з порушенням строків, визначених Графіком, відбулася саме з вини позивача за первісним позовом. Щодо партії товару, яка залишилась непоставленою, відповідач за первісним позовом посилається на настання обставин непереборної сили, а саме введення в Україні з 24.02.2022 режиму воєнного стану та припинення своєї роботи виробником товару (ДП «Артемсіль») з квітня 2022 року, що призвело до неможливості виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» своїх договірних зобов`язань, а відтак, на думку останнього, наявні підстави для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язань із поставки товару, починаючи з 24.02.2022.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні ст. 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання параграфу 1 глави 30 Господарського кодексу України та глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ч. 2 ст. 267 Господарського кодексу України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом, відповідно до Графіку відповідач за первісним позовом повинен був поставити першу партію товару у кількості 6 тон протягом 1 календарного тижня з дати підписання договору, тобто по 19.08.2021 включно, та надалі мали здійснюватись поставки товару у такій самій кількості щотижня.

Водночас, відповідачем було здійснено першу поставку товару у кількості 22 тони лише 19.10.2021, тобто з порушенням строків, обумовлених сторонами в Графіку.

Разом з тим, як вбачається із долученого відповідачем за первісним позовом до відзиву на позовну заяву листування між сторонами, останній у вересні 2021 року звертався до позивача за первісним позовом щодо погодження здійснення поставки в більших партіях, а саме: 22 тони за одну поставку, обґрунтовуючи це підвищенням цін на продукцію від виробника та транспортних витрат, на що у відповідь позивач за первісним позовом листом від 24.09.2021 № 008.1.36-008.1.1-3-1692 із посиланням на п. 7.9. Договору наголосив на невиконанні станом на 23.09.2021 обов`язку щодо поставки товару у кількості 36 тон та просив у найкоротший строк здійснити поставку непоставленого товару, не заперечуючи проти дострокової поставки товару за умови попереднього узгодження.

При цьому, суд звертає увагу, що з наданого листування не вбачається досягнення домовленості між сторонами щодо внесення змін до Договору в частині подовження строків поставки товару, а вбачається лише погодження можливості поставки товару достроково та більшими партіями.

Також суд встановив, що з листопада 2021 року сторонами велось листування щодо збільшення ціни на товар та внесення відповідних змін до Договору, в результаті чого 04.02.2022 було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, на умовах якої відповідач за первісним позовом взяв на себе зобов`язання (з урахуванням вже поставленого товару у жовтні 2021 року у кількості 66 тон) поставити позивачу за первісним позовом 272 тони товару у строк, визначений Графіком.

При цьому, суд встановив, що згаданою Додатковою угодою № 2 до Договору сторони не вносили змін в частині строків поставки та обсягу партій, якими товар мав поставлятися.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем за первісним позовом було здійснено лише 4 поставки товару з 19.10.2021 по 21.10.2021 та 25.02.2022 кількістю 131,8 тон, замість передбачених Графіком щотижневих поставок по 6 тон, а також не було здійснено дострокової поставки товару, оскільки станом на 25.02.2022 відповідно до Графіку мало бути поставлено товару у кількості 156 тон.

В той же час, поставка відповідачем за первісним позовом за одну партію більше товару, аніж обумовлено Графіком, не свідчить про дострокове виконання зобов`язань, адже по суті останнім було допоставлено той товар, який мав поставлятися кожен календарний тиждень з дати підписання Договору окремими партіями по 6 тон, а сплив відповідного строку поставки не спричинює відсутність у постачальника обов`язку щодо поставки товару за межами такого строку.

При цьому, наявність договірних правовідносин відповідача за первісним позовом з іншими контрагентами та підняття останніми цін на продукцію не може бути об`єктивною обставиною, яка унеможливлює належне (своєчасне) виконання зобов`язання постачальником товару, а має характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, які могли бути передбачені при укладенні Договору.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно із ст. 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Так, суд зазначає, що юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому, укладаючи спірний договір із визначеним Графіком строком поставки - кожен календарний тиждень з дати підписання договору, відповідач за первісним позовом повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з поставки товару та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний договором строк.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/14628/17, від 13.06.2018 у справі № 910/17259/17, від 14.08.2018 у справі № 910/496/18, від 15.08.2018 у справі № 910/21804/17, від 22.05.2019 у справі № 904/1782/19 та від 05.09.2019 у справі № 910/1338/19.

Щодо посилань відповідача за первісним позовом на наявність обставин непереборної сили, які виникли з 24.02.2022, суд зазначає таке.

Так, відповідач за первісним позовом вказує, що він підлягає звільненню від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за Договором, починаючи з 24.02.2022, у зв`язку з виникненням поза його волею обставин непереборної сили, а саме: запровадження на території України правового режиму воєнного стану та розташування підприємства виробника товару - ДП «Артемсіль» на території, де ведуться активні бойові дії, що призвело до неможливості виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» своїх договірних зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за первісним позовом звертався до позивача за первісним позовом із листом від 18.05.2022 № вих. 1805/1, у якому повідомив про настання обставин непереборної сили з 24.02.2022 та долучив лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Так, умовами пунктів 8.1.-8.3. Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо). Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок обставин непереборної сили повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Наслідком неповідомлення чи порушення строку повідомлення про обставини непереборної сили є втрата права такої сторони посилатися на дії обставин непереборної сили, як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язань. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин.

Отже, із урахуванням вказаних умов Договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» мало повідомити про настання обставин непереборної сили до 03.03.2022 включно, однак повідомило вже більше ніж через два місяці після спливу визначеного п. 8.2. Договору строку.

При цьому, суд критично ставиться до зазначення відповідачем за первісним позовом у листі від 18.05.2022 № вих. 1805/1 про неможливість повідомити про виникнення обставин непереборної сили не пізніше семиденного строку з моменту їх виникнення, оскільки ще 25.02.2022 останнім здійснювалась поставка товару за Договором відповідно до видаткової накладної № 43 від 25.02.2022.

Як вбачається із листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, адресованого «Всім кого це стосується», який долучено відповідачем за первісним позовом до листа від 18.05.2022 № вих. 1805/1, Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання не виконане саме у зв`язку з воєнними діями.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо. Аналогічне роз`яснення щодо засвідчення форс-мажорних обставин опубліковано ТПП України на офіційному сайті 20.03.2023.

Таким чином, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.

Враховуючи вище викладене, оскільки відповідачем не надано відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), отриманого в порядку, встановленому Регламентом ТПП України, який би підтверджував вплив вказаних обставин на неможливість виконання ним умов Договору, а також не дотримано строку, в межах якого відповідно до умов п. 8.2. Договору він мав письмово повідомити позивача за первісним позовом про наявність обставин непереборної сили, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача за первісним позовом від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Разом з тим, суд відзначає, що відповідач за первісним позовом порушив свої зобов`язання щодо поставки товару згідно з Графіком ще до запровадження з 24.02.2022 на території України правового режиму воєнного стану.

Судом також відхиляються доводи відповідача за первісним позовом щодо неможливості виконання зобов`язань із поставки товару за Договором у зв`язку із зупиненням діяльності виробника товару - ДП «Артемсіль», оскільки відповідно до умов п. 7 Специфікації до Договору визначено рік виготовлення товару - 2021. Із зазначеного слідує, що весь обсяг товару, який згідно умов Договору передбачалось поставити позивачу за первісним позовом мав бути виготовлений та закуплений відповідачем за первісним позовом у 2021 році, а тому ризик нездійснення останнім відповідний дій щодо закупки виготовленого у 2021 році ДП «Артемсіль» товару для подальшої його поставки позивачу за первісним позовом несе саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд», а відтак у даному випадку зупинка діяльності підприємства-виробника у зв`язку з обставинами, спричиненими збройною агресією російської федерацією, не може бути підставою для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань із поставки товару.

Крім того, судом встановлено, що відповідач за первісним позовом звертався до позивача за первісним позовом із повідомленням від 08.07.2022 № 0807/4 про розірвання договору в односторонньому порядку з дати отримання останнім даного повідомлення.

Однак, матеріали справи не містять доказів досягнення між сторонами домовленості щодо розірвання Договору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з приписами статей 216 - 218 Господарського кодексу України, Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Щодо одночасного стягнення з відповідача пені та штрафу суд зазначає, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, умовами п. 7.9. Договору сторони передбачили, що у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у Графіку поставки товару до даного Договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

З огляду на викладене, оскільки порушення відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань за Договором в частині повної та своєчасної поставки товару підтверджується матеріалами справи, а обґрунтованих підстав для звільнення від відповідальності останнім не наведено, суд вважає правомірним нарахування позивачем за первісним позовом до стягнення з відповідача за первісним позовом пені та штрафу.

Перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок пені та штрафу на відповідність умовам Договору та чинного законодавства, суд встановив, що такий розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування» підлягає стягненню штраф у розмірі 61 616,52 грн та пеня у розмірі 99 726,30 грн.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про розірвання договору поставки від 12.08.2021 № 270/11-21, аналогічно відзиву, Товариство з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» посилалось на виникнення з 24.02.2022 обставин неперборної сили, які не існували на час укладення Договору та виникли поза волею останнього, а саме: з 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, який відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7/1 є форс-мажорною обставною (обставиною непереборної сили); виробником товару, який знаходиться на території, де ведуться активні бойові дії, було зупинено свою діяльність, що унеможливило здійснення позивачем за зустрічним позовом поставок товару виробництва ДП «Артемсіль» за Договором. Враховуючи зазначене, позивач за зустрічним позовом листом від 08.07.2022 № 0807/4 повідомив відповідача за зустрічним позовом про відмову від Договору в односторонньому порядку та просив його розірвати, посилаючись на тривалість обставин непереборної сили більше 60 днів та неможливість виконання взятих на себе згідно з Договором зобов`язань. У відповідь на вказаний лист, відповідач за зустрічним позовом у листі від 14.07.2022 № 008.1.36-008.1.1-3-998 повідомив про відсутність визначених Договором підстав для розірвання цього Договору в односторонньому порядку. Таким чином, враховуючи наведені обставини, на думку позивача за зустрічним позовом, з огляду на положення п. 8.4. Договору, останній слід розірвати з 14.07.2022.

Відповідач за зустрічним позовом, у свою чергу, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував у повному обсязі, зазначаючи, що наведені позивачем за зустрічним позовом обставини не є обставинами непереборної сили, які відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань, оскільки на умовах укладеного між сторонами Договору саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» взало на себе зобов`язання із поставки товару, а не ДП «Артемсіль». Крім того, відповідач за зустрічним позовом зазначає, що порушення позивачем за зустрічним позовом строків повідомлення про настання обставин непереборної сили та недоведення належним чином, що такі обставини виникли саме для останнього, свідчить про відсутність підстав як для звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань, так і для розірвання договору. При цьому, зазначає про неможливість розірвати договір, строк дії якого закінчився.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 631 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до п. 10.1. Договору, цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по Договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2. цього Договору і діє до 31.12.2022.

Отже, умовами договору не передбачено автоматичної його пролонгації, матеріали справи не містять будь-яких додаткових угод, якими б сторони продовжували строк дії Договору.

Частиною 3 ст. 653 Цивільного кодексу України визначено, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, припинення строку дії договору у будь-якому випадку унеможливлює розірвання такого договору в судовому порядку, оскільки в силу положень чинного законодавства розірвати (в тому числі і в судовому порядку) можливо лише діючий договір. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1705/18.

Також, у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 911/1442/19 викладено правовий висновок, відповідно до якого розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Аналогічний висновок також викладено Верховним Судом у справах № 910/16750/18, № 911/991/19, № 904/2903/20 від 07.10.2021, з яким також погодився Верховний Суд у постанові від 21.06.2022 у справі № 911/3276/20.

Отже, враховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» звернулось до суду із зустрічною позовною заявою про розірвання договору після закінчення строку його дії, який сторонами продовжено не було, вже є неможливим та було б позбавлене розумної логіки розірвання вже припиненого за строком дії правочину, а отже вимоги зустрічного позову не можуть призвести до захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача за зустрічним позовом.

Інші доводи позивача за зустрічним позовом відхиляються судом як необґрунтовані та такі, що спростовані при розгляді первісного позову.

Як наслідок, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову у зв`язку з безпідставністю.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за первісним та зустрічним позовами покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд».

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» (провулок Євгена Гуцала, 4, офіс 24, м. Київ, 01011; ідентифікаційний код 41769323) на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (вул. Кудрявська, 26/28, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 30019775) в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (вул. Польова, 6, с. Базилівщина, Машівський р-н, Полтавська обл., 39420; ідентифікаційний код 25976423) штраф у розмірі 61 616,52 грн, пеню у розмірі 99 726,30 грн та судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

3. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 03.07.2023.

Суддя Т. Ю. Трофименко