СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м. Харків Справа № 917/1195/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Євтушенко Є.В.

за участю:

позивача - адвокат Сааді Р.М., ордер серії ВА №1056673 від 29.06.2023 року;

відповідача - адвокат Євсюков Ф.Б., ордер серії АР №1127118 від 01.06.2023 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції з використанням системи відеоконференцз`язку "EasyCon", апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Василівська" - адвоката Євсюкова Ф.Б. (вх. №1061П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 04.05.2023 року у справі №917/1195/22, ухвалене в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Мацко О.С.), повний текст якого складено 12.05.2023 року

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросем", 03143, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Василівська", Полтавська обл., Семенівський р-н, с. Василівка

про стягнення 1 098 212,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 04.05.2023 року у справі № 917/1195/22 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Василівська" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросем" 443 591,49 грн. основного боргу, 130 191,35 грн. пені, 105494,20 грн. річних, 218 331,73 грн. штрафу, 26 851,87 грн. витрат на правову допомогу адвоката, 16 382,81 грн. судового збору; в іншій частині позову - відмовлено.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Василівська" - адвокат Євсюков Ф.Б. з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 04.05.2023 року та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

Порядок індексації платежів за товар не є відповідальністю покупця або іншим правовим наслідком порушення ним свого зобов`язання. При здійсненні індексації курсу валют, позивач безпідставно застосував в якості базисних показників курс гривні до долара США, встановленого НБУ, а суд вказані обставини належним чином не дослідив. Застосований позивачем спосіб індексування частково міг би бути прийнятим, якщо б у договорі було зазначено, що оплата вартості товару здійснюється у гривні, яка еквівалентна долару США, але такого способу договором не передбачено.

Вимога від позивача про сплату до моменту пред`явлення позову не надходила, тому строки оплати поставки товару не порушено, а його вартість сплачено з урахуванням курсу валют, визначеного позивачем за виставленими рахунками.

Внаслідок збройної агресії Російської Федерації відповідач для забезпечення фінансової діяльності підприємства, збереження робочих місць та забезпечення у подальшому продовольчої безпеки держави та світу в цілому був вимушений додатково залучити фінансову допомогу, що підтверджується Звітом про фінансовий стан за 2022 рік.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2023 року, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Шутенко І.А.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 "Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану" встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.06.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Василівська" - адвоката Євсюкова Ф.Б. на рішення господарського суду Полтавської області від 04.05.2023 року у справі; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; запропоновано учасникам справи свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: та телекомунікаційної мережі "Електронний суд"; витребувано з господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1195/22; учасникам справи необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.06.2023 року призначено справу до розгляду на "05" липня 2023 р. о 12:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №131; запропоновано учасникам справи визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду; попереджено, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи; запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду .

13.06.2023 року на адресу суду з господарського суду Полтавської області надійшли матеріали справи №917/1195/22 (вх. № 6782).

19.06.2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх. № 6975), в якій останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, яку долучено до матеріалів справи.

19.06.2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 6976), в якій останній просить вважати "відповідь на відзив на апеляційну скаргу" від 17.06.2023 року- відзивом на апеляційну скаргу від 17.06.2023 року, яку долучено до матеріалів справи.

27.06.2023 року на адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Василівська" - адвоката Євсюкова Ф.Б. надійшло клопотання щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (вх. № 7457), яке долучено до матеріалів справи, в якому останній просить вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

27.06.2023 року на адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Василівська" - адвоката Євсюкова Ф.Б. надійшла заява (вх.№ 7419) про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції , яку долучено до матеріалів справи, в якій останній просив надати можливість участі у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів системи відеоконференцз`язку "EasyCon".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.06.2023 року задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Василівська" - адвоката Євсюкова Ф.Б.; судове засідання у справі, призначене на "05" липня 2023 р. о 12:30 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №131 ухвалено провести за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Василівська" - адвоката Євсюкова Ф.Б. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного представника; вчинено інші процесуальні дії.

29.06.2023 року на адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросем" - адвоката Сааді Р.М. надійшло клопотання (вх.№7563), яке долучено до матеріалів справи, в якому останній просить вирішити питання про судові витрати на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення за результатами перегляду в апеляційному порядку рішення місцевого господарського суду по суті позовних вимог від 04.05.2023 року та додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу від 25.05.2023 року, в обґрунтування якого вказує на те, що адвокат Сааді Р.М. ще не надав позивачу правничу допомогу у повному обсязі та не отримав гонорар за виконану роботу, позивач не взмозі надати господарському суду вичерпний перелік доказів понесених позивачем судових витрат у виді витрат на професійну правничу (правову) допомогу під час перегляду справи в апеляційній інстанції.

29.06.2023 року на адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросем" - адвоката Сааді Р.М. надійшла заява (вх.№ 7553) про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції , яку долучено до матеріалів справи, в якій останній просив надати можливість участі у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів системи відеоконференцз`язку "EasyCon".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.06.2023 року задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросем" - адвоката Сааді Р.М.; судове засідання у справі, призначене на "05" липня 2023 р. о 12:30 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №131, ухвалено провести за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросем" - адвоката Сааді Р.М. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного представника; вчинено інші процесуальні дії.

У судовому засіданні 05.07.2023 року представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю; представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалу суду від 08.06.2023 року було надіслано засобами поштового зв`язку: ТОВ "Агрофірма "Василівська" (№245) - відправлення вручено за довіреністю 25.05. 2023 року; ТОВ "Євросем"- (№229) - відправлення вручено за довіреністю 25.05. 2023 року.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

У зв`язку з введенням 24.02.2022 року на території України воєнного стану, з метою дотримання розумного балансу між реалізацією права на апеляційне оскарження і принципу юридичної визначеності, копії ухвали суду апеляційної інстанції від 08.06.2023 року було надіслано на вказані учасниками справи офіційні електронні адреси: ТОВ "Євросем"- , СААДІ РУСТАМ МОХАММЕДОВИЧ - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ТОВ АФ "Василівська" - , адвокат Євсюков Федір Борисович-ІНФОРМАЦІЯ_2 та отримані за цими електронними адресами: ТОВ "Євросем"- , СААДІ РУСТАМОМ МОХАММЕДОВИЧЕМ - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ТОВ АФ "Василівська" - , адвокатом Євсюковим Федором Борисовичем -ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується роздруківками електронного листування, які містяться у матеріалах справи.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.11.2022 року у cправі №911/1808/21, де, зокрема, вказано, що порядок використання для обміну документами електронної пошти встановлено Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", в якому зазначено, що порядок електронного документообігу визначається державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності згідно з законодавством.

Також, інформацію про дату, час та місце розгляду справи було розміщено на офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду веб-порталу "Судова влада України" у розділі "Повідомлення для учасників судового процесу" розділу "Громадянам".

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвалу суду апеляційної інстанції від 08.06.2023 року у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Телефонограмами від 30.06.2023 року повідомлено представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Василівська" - адвоката Євсюкова Ф.Б. та представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросем" - адвоката Сааді Р.М. про дату, час та місце розгляду справи.

Статтею 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Запровадження воєнного стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).

При цьому, від учасників справи впродовж всього строку розгляду судом апеляційної інстанції справи не надходило будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитись у призначене судове засідання.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено учасникам справи необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з заходами, встановленими особливим режимом роботи суду під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

10.11.2021 року між сторонами у справі укладено договір поставки № 67 573, за умовами якого сторони погодили: п.1.1. - у строки зумовлені договором, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця насіння сільськогосподарських культур та/або засоби захисту рослин та/або мінеральні добрива (надалі - товар) на умовах попередньої оплати, а покупець зобов`язується прийняти товар, сплатити його вартість на умовах передбачених цим договором (додаткових угод та специфікацій до нього); п. 2.1. - найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна за одиницю та ціна всього товару наведені у специфікаціях до договору, які є невід`ємними його частинами. Ціна товару, що вказана у специфікаціях, визначена на дату укладення договору (підписання специфікації); п. 5.1. - оплата товару здійснюється в українських гривнах в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок постачальника. Підставою платежу є цей договір; п. 5.2. - у разі, якщо на міжбанківському валютному ринку України відбулась зміна курсу євро до гривні більше ніж на 0,1% порівняно з курсом, по якому була зафіксована ціна та вартість продукції на момент підписання договору, то сума, належна до оплати покупцем за поставлену продукцію, підлягає коригуванню (збільшенню) пропорційно такій зміні курсу на дату здійснення платежу. Платежі за товар підлягають індексації в порядку (у спосіб), встановленому умовами цього договору; п. 5.3. - всі витрати по перерахуванню грошових коштів несе покупець. Товар вважається оплаченим покупцем, а грошові кошти перерахованими, у момент надходження грошей на поточний рахунок постачальника; п. 5.4. - покупець, здійснюючи оплату за товар, зобов`язаний вказувати в призначенні платежу номер і дату договору в рамках якого здійснюється оплата та номер специфікації по договору. Якщо покупець цього не дотримується, то продавець має право сам, на власний розсуд, визначити в рахунок якого договору та/або специфікації зарахувати платіж покупця; п. 5.5. - у зв`язку із тим, що товар може оплачуватися покупцем не в момент укладення договору, то всі платежі, що передбачені договором, підлягають індексації, а покупець зобов`язується сплатити постачальнику проіндексовані суми відповідних платежів у строки, встановлені договором. Проіндексована сума платежу визначається таким чином: ПСП = (К2/К1) х СП, де ПСП - проіндексована сума платежу, яка підлягає сплаті покупцем постачальнику, СП - сума платежу за договором, К2 - курс гривні до ЄВРО, встановлений на міжбанківському валютному ринку на дату (на час закриття торгів), що передує даті здійснення такого платежу за договором, К1 - курс гривні до ЄВРО, встановлений на міжбанківському валютному ринку України на час закриття торгів у дату, що передує даті підписання Договору. Якщо К2 є меншим за К1, то ПСП дорівнює СП. Порядок індексації платежів за товар не є відповідальністю покупця або іншим правовим наслідком порушення ним свого зобов`язання.

Для показника К2 сторони використовують курс продажу банками Євро за гривні на міжбанківському валютному ринку України на час закриття торгів, інформацію про який сторони одержують із веб-сторінки (показник ASК на веб-сторінці http://minfin.com.ua/) в огляді попереднього фінансового дня. Якщо показник К2 неможливо встановити з причини непрацездатності веб-сторінки http://minfin.com.ua/, то він дорівнює офіційному курсу гривні до ЄВРО, встановленого Національним банком України у найближчий попередній до дати платежу день.

На дату здійснення платежу за договором покупець самостійно, без пред`явлення йому рахунку із збоку постачальника, проводить його індексацію у вище встановленому порядку та перераховує постачальнику проіндексовану суму платежу. Якщо до дати здійснення платежу за договором покупець перераховував постачальнику гроші в оплату товару, то на дату здійснення платежу за договором покупець зобов`язується сплатити постачальнику різницю між вже перерахованими сумами і проіндексованою сумою платежу.

Якщо покупець достроково повністю сплачує платіж постачальнику, то його сума визначається у вказаному вище порядку, але показник К2 береться на фактичну дату сплати такого платежу.

У випадку прострочення покупцем сплати платежу за договором, то сума такого платежу визначається у вказаному вище порядку, але показник К2 береться на дату повної сплати цього платежу. Проіндексована сума платежу у цьому випадку не може бути меншою від проіндексованої суми платежу на дату здійснення цього платежу за договором.

Проіндексовані суми платежів є грошовим зобов`язанням покупця перед постачальником з оплати товару, які покупець повинен виконати. Сплачені покупцем постачальнику суми у зв`язку з виконанням цього пункту, що перевищують вартість договору, є індексацією (тобто збільшенням) ціни товару. Сума індексації ціни товару (різниця між сумою проіндексованих платежів і сумою платежів) є доплатою частиною ціни товару, що разом із базовими ціпами за специфікацією становлять повну ціну товару; п. 5.6. - при зверненні постачальника до суду з позовною заявою про стягнення з покупця заборгованості за цим Договором, суми прострочених і несплачених покупцем платежів індексуються у вказаному вище порядку, але показник К2 для них визначається станом на дату складення позовної заяви постачальником про стягнення із покупця заборгованості за цим договором. Якщо показник К2 під час розгляду справи в суді зменшується, то перерахунок суми індексації ціни товару не проводиться. Якщо показник К2 під час розгляду справи в суді збільшується порівняно із таким показником на дату складення позовної заяви, то постачальник має право провести перерахунок суми індексації ціни товару на день подання заяви про збільшення позовних вимог; п. 5.7. - якщо в специфікації замість курсу гривні до ЄВРО (показник К1) буде вказаний курс гривні до долару СІІІА, то сторони у всіх умовах договору для цієї специфікації замість ЄВРО застосовують долар СІІІА на тих самих умовах, що вказані в договорі. Якщо показник К1 не вказаний у специфікації, то він дорівнює офіційному курсу гривні до ЄВРО/долар США, встановленому Національним банком України на дату складення специфікації до договору, а показник К2 дорівнює офіційному курсу гривні до ЄВРО/долар США, встановленому Національним банком України на дату, що передує даті здійснення платежу. Якщо на якусь дату Національним банком України не встановлений офіційний курс гривні до ЄВРО/ долару США, то сторони беруть офіційний курс гривні до євро/ долару США встановлений НБУ в найближчий до такої дати попередній день; п.8.1.- договір є укладеним з моменту його підписання та діє протягом року з моменту його укладення; закінчення строку дії цього договору не звільняє покупця від виконання всіх взятих на себе зобов`язань за цим договором, а саме: повернення остаточної ціни цього договору, сплати неустойки, процентів та відшкодування збитків (у випадку порушення зобов`язань по цьому договору), інших платежів, які покупець зобов`язаний перерахувати і сплатити постачальнику у розмірі, порядку і у строки встановлені договором; п.10.1- сторони погоджуються використовувати при здійсненні своєї діяльності електронні документи та призначений для цього кваліфікований електронний підпис.

Сторонами було підписано Специфікацію №1 від 10.11.2021 року на суму 1 453 723,78 грн. зі строком оплати до 10.11.2021 року, за якою товар було передано за накладними №139 від 03.02.2022 року, №634 від 17.03.2022 року, №608 від 18.03.2022 року, №1274 від 26.04.2022 року та виставлено рахунок №2312 від 10.11.2023 року.

Також, сторонами було підписано Специфікацію №3 від 21.01.2022 року до договору на суму 2 331 241,26 грн., з терміном оплати - до 25.01.2022 року, за якою поставка товару відбулася за накладними №140 від 03.02.2022 року, №479 від 18.03.2022 року, №1197 від 08.04.2022 року, №1198 від 15.04.2022 року, №1289 від 20.04.2022 року, №1305 від 26.04.2022 року №1565 від 18.05.2022 року та виписано рахунок №50 від 21.01.2022 року.

Покупець прийняв товар без зауважень, що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, які містяться в матеріалах справи.

Позивач посилається на те, що остаточні розрахунки за товар були здійснені відповідачем з порушенням строків, погоджених сторонами, та без урахування зміни курсу іноземної валюти, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Полтавської області, в якому останній просив стягнути з відповідача 1 098 212,76 грн., з яких 443 591,49 грн. - заборгованість за договором поставки № 67 573 від 10.11.2021 року, 189 450,50 грн. - пеня, 153 268,30 грн. - відсотки річних, 311 902,47 грн. - штраф.

04.05.2023 року господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення , з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно із ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

За змістом ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Так, у п.1.1. договору сторони погодили, що товар постачається на умовах попередньої оплати.

У специфікації № 1 сторони узгодили, що оплата за товар перераховується постачальнику у строк до 10 листопада 2021 року, а у специфікації № 3 - у строк до 25 січня 2022 року.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ч. 1 статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У п. 8.2 договору визначено, що умови договору мають обов`язкову силу для сторін і можуть бути змінені за їх згодою на підставі додаткової угоди, підписаної уповноваженими на те представниками сторін.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів підписання сторонами додаткової угоди про зміну умов договору в частині строку оплати за товар, а тому місцевим господарським судом обгрунтовано вказано на те, що твердження відповідача про зміну умов договору в цій частині є безпідставними.

Поставка товару без отримання повної попередньої оплати не є вчиненням конклюдентних дій, які призвели до фактичної зміни умов договору.

Твердження відповідача про те, що позивач не звертався до відповідача з будь-якими письмовими вимогами щодо оплати товару не є підставою для непроведення оплати товару, оскільки вказане суперечить умовам договору, специфікацій та ст.ст. 693, 692 ЦК України.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що у відповідача виник обов`язок оплатити поставлений та отриманий товар у відповідності до умов договору.

Статтею 533 ЦК України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказана норма кореспондується із приписами ст. 524 ЦК України, згідно з якою зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті.

Відтак, коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

Вище вказано, що сторони погодили, що якщо показник К1 не вказаний у специфікації, то він дорівнює офіційному курсу гривні до ЄВРО/долар США, встановленому Національним банком України на дату складення специфікації до договору, а показник К2 дорівнює офіційному курсу гривні до ЄВРО/долар США, встановленому Національним банком України на дату, що передує даті здійснення платежу. Якщо на якусь дату Національним банком України не встановлений офіційний курс гривні до ЄВРО/ долару США, то сторони беруть офіційний курс гривні до євро/ долару США встановлений НБУ в найближчий до такої дати попередній день (п.5.7 договору).

У п. 5.5 договору сторони погодили, що на дату здійснення платежу за договором покупець самостійно, без пред`явлення йому рахунку із боку постачальника, проводить його індексацію у встановленому у договорі порядку та перераховує постачальнику проіндексовану суму платежу.

У випадку прострочення покупцем сплати платежу за договором, сума такого платежу визначається у вказаному вище порядку, але показник К2 береться на дату повної сплати цього платежу. Проіндексована сума платежу у цьому випадку не може бути меншою від проіндексованої суми платежу на дату здійснення цього платежу за договором.

Відповідно до ч.2 ст.509, ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 628 ЦК України вказано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аргументи апелянта на те, що порядок індексації платежів за товар не є відповідальністю покупця або іншим правовим наслідком порушення ним свого зобов`язання; при здійсненні індексації курсу валют, позивач безпідставно застосував в якості базисних показників курс гривні до долара США, встановленого НБУ, а суд вказані обставини належним чином не дослідив; застосований позивачем спосіб індексування частково міг би бути прийнятим, якщо б у договорі було зазначено, що оплата вартості товару здійснюється у гривні, яка еквівалентна долару США, але на думку апелянта, такого способу договором не передбачено, не приймаються з огляду на таке.

Вище вказано, що у договорі сторони передбачили проведення індексації платежів з огляду на курси гривні до ЄВРО/долар США на дату оплати.

У специфікаціях № 1 та №3 міститься графа "курс продажу валюти", зазначений курс продажу валют ( 2609,50, 2995,00, 2868,00, 3010,00), при цьому не вказано вид цієї валюти та вид курсу - міжбанківський чи офіційний НБУ.

Господарський суд першої інстанції обгрунтовано вказав на те, що "показник К1 не вказаний у Специфікації" і відповідно до п. 5.7. договору позивачем здійснено у позові індексацію заборгованості за товар у доларах США за офіційним курсом НБУ.

За змістом п. 5.2. договору, у разі, якщо на міжбанківському валютному ринку України відбулась зміна курсу євро до гривні більше ніж на 0,1% порівняно з курсом, по якому була зафіксована ціна та вартість продукції на момент підписання договору, то сума, належна до оплати покупцем за поставлену продукцію, підлягає коригуванню (збільшенню) пропорційно такій зміні курсу на дату здійснення платежу.

Згідно з п. 5.7. договору якщо в специфікації замість курсу гривні до ЄВРО (показник К1) буде вказаний курс гривні до долару СІІІА, то сторони у всіх умовах договору для цієї специфікації замість ЄВРО застосовують долар СІІІА на тих самих умовах, що вказані в договорі. Якщо показник К1 не вказаний у специфікації, то він дорівнює офіційному курсу гривні до ЄВРО/долар США, встановленому Національним банком України на дату складення специфікації до договору, а показник К2 дорівнює офіційному курсу гривні до ЄВРО/долар США, встановленому Національним банком України на дату, що передує даті здійснення платежу. Якщо на якусь дату Національним банком України не встановлений офіційний курс гривні до ЄВРО/ долару США, то сторони беруть офіційний курс гривні до євро/ долару США встановлений НБУ в найближчий до такої дати попередній день.

На дату складення специфікації № 1 від 10.11.2021 року, Національним банком України був встановлений курс гривні до долара США - 26.0927 грн. за 1 долар США; станом на 21.01.2022 року (дата підписання специфікції №3) - 28,3236 грн. за 1 долар США, оплати за поставлений товар, як слідує з матеріалів справи, здійснювалися пізніше, коли курс змінювався, при чому більше, ніж на 0.1%.

Господарський суд першої інстанції обгрунтовано зазначив на те, що у даному випадку позивач правомірно та обґрунтовано заявив позовні вимоги про стягнення т.зв.курсової різниці, оскільки це не суперечить чинному законодавству, повністю узгоджується з умовами укладеного між сторонами договору, умови укладеного між сторонами договору не суперечать законодавству, не визнані судом недійсними, а тому відсутні підстави не застосовувати його положення.

Аргументи апелянта щодо того, що за заявленими у позові специфікаціями було поставлено товару на 3 784 965,01 грн., а ним фактично сплачено позивачу 4 439 999,25 грн., і вказана переплата і є фактично сплаченою курсовою різницею, не приймаються, оскільки між сторонами по договору укладалися і інші специфікації та поставлявся інший товар, який і був, в свою чергу, оплачений.

Також відповідач, посилається на акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2022 року, в якому, на думку відповідача, сторони підтвердили відсутність боргу перед позивачем (встановлена заборгованість в 1 коп., яка була без зволікань погашена відповідачем).

Проте, вказаний акт звірки взаємних розрахунків не спростовує наявності заборгованості з оплати курсової різниці, курсова різниця та індексація платежів не були предметом звірки - звірялися суми у гривневому еквіваленті вартості поставленого товару та дати поставок, а також суми у гривневому еквіваленті і дати оплати відповідача.

Згідно з п. 4.4 договору товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем за кількість, вказаній у видатковій накладній. Датою поставки товару є дата, вказана у видатковій накладній.

На підтвердження поставки товару сторони оформили не лише видаткові накладні, а й товарно-транспортні накладні, які підтверджують факт доставки товару відповідачу.

При цьому, дати товарно-транспортних накладних співпадають з датами, вказаними у видаткових накладних, жодних відміток про те, що товар був поставлений у більш пізні дати ні видаткові накладні, ні товарно-транспортні накладні не містять.

Відповідач не надав доказів на підтвердження того, що товар був поставлений у інші дати, ніж вказано у видаткових накладних та товарно-транспортних накладних.

Також на вказані операції з поставки товару позивач виписав та зареєстрував відповідні податкові накладні з тими ж датами.

При перевірці розрахунків позивача, місцевий господарський суд встановив, що у ньому допущені арифметичні помилки, на що вказав позивачу.

Позивачем до господарського суду першої інстанції було надано уточнений розрахунок заборгованості за специфікацією №1 (без зменшення позовних вимог).

В уточненому розрахунку не змінена сума стягнення за специфікацією №3, втім вказано інший період нарахувань (по 21.08.2022 року), в той час як у позові нарахування проводилися до 21.09.2022 року, так само з розрахунків слідує, що і при уточненні суми позову нарахування проводяться по 21.09.2022 року.

Господарським судом першої інстанції перевірено правильність розрахунків позивача, з урахуванням приписів ст.ст. 253, 254 ЦК України та обгрунтовано враховано, що день погашення заборгованості (повного чи часткового) не включається у період, за який проводяться нарахування штрафних санкцій; початок обрахування санкцій позивачем визначено з 04.02.2022 року по специфікації №1 та з 08.04.2022 року по специфікації №3 та ці періоди не виходять за межі, що передбачені умовами договору.

Відтак, перевіривши розрахунки пені, 30% річних та штрафу за допомогою калькулятора "ЛІГА. ЗАКОН", колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про правомірність позовних вимог про стягнення 185 987,64 грн. пені, 150 706,12 грн. річних та 311 902,47 грн. штрафу.

Разом з цим, за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту вказаних норм слідує, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Господарським судом першої інстанції обгрунтовано враховано правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, де, зокрема вказано на наступне.

"При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Слід розуміти, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним, з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора."

А отже, враховуючи значний розмір заявлених санкцій (при сумі заборгованості, яка становить собою курсову різницю в сумі 443 591, 49 грн. загальна сума пені, річних і штрафу - 648 596.23 грн.; факт оплати товару (без урахування курсової різниці) до звернення до суду; характер діяльності позивача та відповідача - виробника сільськогосподарської продукції, який в умовах війни забезпечує продовольчу безпеку держави; майновий стан відповідача, у підтвердження якого надано фінансову звітність та докази існування фінансових зобов`язань у значному розмірі, господарський суд першої інстанції обгрунтовано скористався правом на зменшення розміру санкцій.

Аргументи апелянта на те, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації відповідач для забезпечення фінансової діяльності підприємства, збереження робочих місць та забезпечення у подальшому продовольчої безпеки держави та світу в цілому був вимушений додатково залучити фінансову допомогу, що підтверджується Звітом про фінансовий стан за 2022 рік не приймаються, оскільки посилання відповідача на форс-мажорні обставини, пов`язані з початком війни, не є беззаперечним доводом для звільнення його від відповідальності, так як такі обставини є спільними для обох сторін; прострочення виконання зобов`язання дійсно мало місце, і початок прострочення мав місце ще до введення в країні воєнного стану.

У ст. 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 ст. 626 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, за загальними правилами договори укладаються сторонами цивільних (приватних) правовідносин, на принципах рівності сторін та свободи договору, а також з урахуванням обов`язкових вимог щодо такого виду договорів. Принцип свободи договору регламентує вільне волевиявлення сторін на вступ у правові відносини з контрагентами. У зв`язку із цим, суд як орган, що покликаний захищати права та свободи учасників цивільних правовідносин, не вправі втручатись у свободу договору, крім випадків, коли наявне порушення закону, зокрема, порушення прав та інтересів однієї із сторін договору.

У даній справі сторони встановили відповідальність не тільки для покупця, а і для продавця.

Отже, визначена договором відповідальність сторін за прострочення виконання своїх обов`язків за договором або за їх невиконання є пропорційною. Кожна сторона в момент підписання договору розуміла які матеріальні та/або трудові затрати вона має понести у зв`язку з виконанням договору, та яка відповідальність буде покладена на неї, якщо матиме місце неналежне виконання умов договору.

Також, враховуючи компенсаторний, а не каральний характер цивільно-правової відповідальності, відповідач вказує на відсутність заявлених з боку позивача збитків, що, на переконання відповідача, має бути підставою для значного зменшення покладених на нього санкцій.

Дійсний розмір збитків у більшості випадків у договірних відносинах довести або складно, або неможливо взагалі. Саме тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони контрагенти в договорах завчасно визначають види та розміри відповідальності у разі неналежного виконання взятих на себе обов`язків. Відповідні умови мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Якщо відповідні умови договору не суперечать загальним засадам справедливості, добросовісності та розумності, у суду немає правових підстав для того, щоб їх не застосовувати.

У правових висновках, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 року у справі №199/3152/20, зокрема, вказано на те, що для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було передбачити.

Відтак, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності - основних принципів цивільного судочинства, господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про зменшення розміру пені, річних та штрафу на 30% - до 130 191,35 грн. пені, 105 494,20 грн. річних, 218 331,73 грн. штрафу, відповідно, поклавши судові витрати на відповідача з огляду на приписи ст.129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог (без урахування зменшення розміру штрафних санкцій).

Так, 31.01.2023 року позивачем подано до місцевого господарського суду клопотання про стягнення судових витрат з доказами понесення витрат на правову допомогу адвоката в сумі 27 000,00 грн., до якого додано копії довіреності, договору про надання правової допомоги від 07.09.2022 року №1/22-ЄС, додаткової угоди до нього від 28.11.2022 року, акт №1 здачі-приймання послуг від 28.11.2022 року, рахунок від 02.12.2022 року, платіжне доручення №758 від 07.12.2022 року.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Господарським судом першої інстанції обгрунтовано враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, де, зокрема, вказано на те, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Водночас, за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, де, між іншим, вказано на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, зокрема, у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, понесених позивачем, дослідивши подані позивачем докази, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат відповідає вказаним критеріям, позивачем доведено їх понесення у розмірі 27000,00 грн. та правомірно задовольнив вимоги про їх відшкодування пропорційно розміру задоволених позовних вимог (без урахування зменшення штрафних санкцій) у розмірі 26 851,87 грн.

Отже, висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Василівська" - адвоката Євсюкова Ф.Б. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 04.05.2023 року у справі №917/1195/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.07.2023 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя І.А. Шутенко