ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2023 Справа № 917/45/23

Господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., при секретарі судового засіданні Кобець Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №917/45/23

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал", вул. Коломацька, 1а, с. Ковалівка, Полтавський район, Полтавська область, 38701;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яріс-Електротех", вул. Серьогіна, 11, м. Полтава, 36008;

про стягнення 51 610,00грн,

За участю представників сторін:

від позивача - відсутній

від відповідача - Грущанський В.О., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1502 від 10.06.2021, ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1135364 від 27.03.2023

В судовому засіданні суд, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив, що повне рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частин рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" (далі - ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал", позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. №47/23 від 04.01.2023) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яріс-Електротех" (далі - ТОВ "Яріс-Електротех", відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 51 610,00грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2023 даний позов був переданий на розгляд судді Ореховській О.О.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 09.01.2023 позовну заяву ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/45/23, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено строки подання сторонами заяв по суті справи.

13.02.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 1905), в якому відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві. Крім цього, у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а також клопотання про витребування у позивача оригіналу Договору поставки від 15.09.2020 № 000019734 та оригіналу Додатку № 1 від 15.09.2020 до цього Договору.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.03.2023 клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін задоволено, справу призначено до розгляду в судове засідання на 28.03.2023.

Про час, дату та місце розгляду справи суд повідомив представників сторін шляхом направлення копії ухвали суду від 02.03.2023 на їх електронні адреси. Крім того, суд повідомив представників сторін про розгляд даної справи шляхом опублікування відповідного оголошення на офіційному сайті Судової влади України.

24.03.2023 від позивача надійшла заява (вх. № 3767), в якій позивач просить суд здійснювати розгляд справи за його відсутності, а також повідомив на про підтримання заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 28.03.2023 клопотання відповідача про витребування доказів задоволено, витребувано у позивача - ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" оригінал Договору поставки від 15.09.2020 № 000019734 та оригінал Додатку № 1 від 15.09.2020 до Договору поставки від 15.09.2020 № 000019734 та встановлено термін для їх подання.

Позивач вимоги ухвали суду від 28.03.2023 не виконав, у зв`язку з чим ухвалою господарського суду від 04.05.2023 розгляд справи було відкладено на 27.06.2023 та повторно витребувано ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" оригінал Договору поставки від 15.09.2020 № 000019734 та оригінал Додатку № 1 від 15.09.2020 до Договору поставки від 15.09.2020 № 000019734, встановлено термін для їх подання..

04.05.2023 від позивача надійшла заява (вх. № 5627), в якій позивач повідомив, що після перемовин з керівництвом відповідача на електронну адресу позивача був надісланий проект договору, який позивач підписав без зауважень, поставив печатку і відвіз до відповідача на підпис. Примірник договору позивача і додаток до нього від відповідача позивач не отримав, однак на виконання вказаного договору сторони вчинили значущі дії, а саме позивач здійснив оплату товару, а відповідач частково поставив товар. У зв"язку з поставкою товару не у повному обсязі, у відповідача виникла заборгованість, що стало підставою для звернення позивачем до суду. При цьому позивач просить суд врахувати, що на виконання умов договору поставки від 15.09.2020 № 000019734 сторонами вчинено юридично значущі дії, а тому, на думку позивача, зазначений договір є укладеним.

Позивач явку свого уповноваженого представника в судове засідання 27.06.2023 не забезпечив, його явка в судове засідання обов"язковою не визнавалась.

Копія ухвали Господарського суду Полтавської області від 04.05.2023 направлялась позивачу за адресою, зазначеною ним у позовній заяві та яка співпадає з його місцезнаходженням за даними ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 77) ( вул. Коломацька, 1а, с. Ковалівка, Полтавський район, Полтавська область, 38701) рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, проте була повернута підприємством зв`язку до господарського суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" ( а.с. 87-90 ).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що позивач був належним чином був повідомлений про час, дату та місце провдення судового засідання.

Також ухвала суду від 04.05.2023 по даній справі розміщена в Єдиному Державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). Відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, а явка представника позивача в судове засідання обов"язковою не визнавалась, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги обґрунтовані позивачем тим, що відповідач, отримавши від позивача суму попередньої оплати в розмірі 100 000, 00 грн. за Договором поставки № від 15.09.2020, поставив позивачу товар частково - на загальну суму 48 390, 00 грн. і різницю між сумою попередньої оплати та поставленим товаром - 51 610, 00 грн. позивачу не повернув.

Відповідач у відзиві на позов вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню посилаючись на те, що Договір поставки № від 15.09.2020 та додаток № 1 до нього між сторонами в редакції долучений до позовної заяви не укладався, а тому така редакція договору відповідачем не визнається. При цьому відповідач зазначає , що ним на адресу позивача направлявся договір поставки, однак як з`ясувалося такий договір не був підписаний позивачем.

В свою чергу, відповідач визнає наступні обставини: - сторони домовились про поставку позивачу групи товарів, в тому числі яка визначена в рахунку № ЯІ-00001301 від 11.09.2020; - сторони домовлялися про оплату на умовах 100% попередньої оплати; - товар визначений в рахунку № ЯІ - 00001301 був частково оплачений позивачем 15.09.2020.

Відповідач зазначає, що на виконання взятих на себе зобов`язань з доставки позивачу товару відповідач замовив та доставив товар на свій склад (м. Полтава, вул. Серьогіна 11). На підставі видаткової накладної № ЯІ-0000283 від 19.02.2021 позивач отримав частину обумовленого сторонами товару. Решту частину товару позивач не оплачував та не забирав вказуючи на скрутний матеріальний стан та на те, що забере товар пізніше. Відповідачем неодноразово направляв на адресу позивача листи (25.06.2021, 02.07.2021), в яких відповідач повідомляв про наявність товару і просив позивача оплати вказаний товар та забрати його зі складу відповідача: м. Полтава, вул. Серьогіна, 11. Проте, за твердженням відповідача, зазначені листи залишені позивачем без реагування. В подальшому відповідачем від позивача отримано лист, в якому позивач просить суд повернути грошові кошти в сумі 51 610,00грн з посиланням на те, що товар не був поставлений фактично через 1,5 року з моменту досягнення домовленості щодо поставки товару.

Відповідач заперечує доводи позивача щодо непоставки товару та зазначає, що відповідач неодноразово повідомляв позивача та вказував на наявність товару на складі (м. Полтава, вул. Серьогіна 11), вимагав оплатити та отримати товар на складі відповідача. Навіть за умовами договору поставки від 15.09.2020, доданого позивачем до позовної заяви, місцем поставки товару, як вказує відповідач, визначено склад постачальника (м. Полтава, вул. Серьогіна, 11).

Відповідач зазначає, що з огляду на те, що договір наданий позивачем разом з позовною заявою відповідачем не підписувався та не визнається, а договір відповідача не містить підпису позивача, фактично між сторонами відсутній укладений письмовий договір поставки. Відтак, на думку відповідача сторони, в порядку ст. 181, 265 Господарського кодексу України та ст. 205, 207, 639 Цивільного кодексу України досягли згоди щодо укладення договору поставки у спрощений спосіб шляхом направлення рахунку на оплату та безпосередньої оплати позивачем вказаного рахунку. Тобто сторонами вчинено конклюдентні дії, що підтверджують їх волю на укладення договору поставки, відтак сторони у належній формі досягли згоди щодо таких істотних умов договору як предмет та ціна.

На думку відповідача, позивач намагається в односторонньому порядку розірвати договірні відносини, що виникли між сторонами та повернути грошові кошти, а не отримати товар, що є недопустимим. Відповідач вважає, що позивач не отримував товар не у зв"язку з відсутністю товару у відповідача на складі, а у зв"зку із скрутним матеріальним становищем.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечує та просить суд у їх задоволенні відмовити за мотивами викладеними у відзиві на позов.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Згідно до ч.2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення прийняте, складене та підписане у нарадчій кімнаті.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ТОВ "Яріс-Електротех" (відповідач, за умовами договору - Постачальник) та ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" (позивач, за умовами договору - покупець) був укладений Договір поставки № 000019734 від 15.09.2020 з Додатком (а.с. 4-10), за умовами якого постачальник зобов"язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію електротехнічного призначення відповідно до Додатків до цього Договору: двосторонніх Специфікацій до Договору та/або накладних постачальника. Кожен з додатків є невід"ємною частиною цього Договору (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору ціна , кількість , номенклатура, асортимент за одиницю продукції вказується в Додатках (Специфікаціях, накладних) до цього Договору.

Загальна вартість продукції становить 431 673,71грн у томі числі ПДВ (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 5.2. Договору покупець зобов"язується оплатити постачальнику продукцію на умовах: попередня оплата 100% у строк, що вказаний в Специфікації, якщо інший порядок оплати не погоджений сторонами в Специфікації, на кожну окрему партію товару.

Додатком № 1 до Договору поставки № 000019734 від 15.09.2020 є Специфікація, в якій визначено найменування товару, його ціна та загальна вартість (вх. № 9-10).

Відповідно до п. 2.1. цього Додатку, покупець здійснює оплату в розмірі 100% загальної вартості товару по цьому Додатку протягом 30 календарних днів з дати отримання товару.

Строк поставки (відвантаження) Товару по цьому Додатку: 3 банківських дні з дати підписання Специфікації. Місце (адреса) поставки Товару: м. Полтава, вул. Серьогіна, 11 (склад замовника) (п.п. 3, 5 Додатку).

Договір поставки № 000019734 від 15.09.2020 та Додаток № 1 до нього, копії яких залучено позивачем до позовної заяви, підписані представниками сторін та скріплені печатками.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату товару № ЯІ-00001301 від 11.09.2020 на загальну суму 431 673,71грн. При цьому підставою для формування рахунку відповідачем було зазначено Договір № 000019734 від 15.09.2020 (а.с. 39).

Позивач за платіжнім дорученням № 536 від 15.09.2020 перерахував попередню оплату на рахунок відповідача в сумі 100 000,00грн з призначенням платежу : "За матеріали згідно рах № ЯІ-00001301 від 11 вересня 2020 у сумі 83333.33грн, ПДВ - 20% 16666.67грн."

Позивач стверджує, що відповідачем товар було поставлено на суму 48 390,00грн, що підтверджується видатковою накладною № ЯІ-0000283 від 19.02.2021 (а.с. 15).

У зв"язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов"язань в частині поставки товару, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 51 610,00грн, що становить різниця між сумою здійсненою позивачем попередньої оплати та загальною вартістю поставленого відповідачем товару .

Актом звірки взаєморозрахунків станом за період: 01.01.2021-04.06.2021 між ТОВ "Яріс-Електротех" і ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" сторони узгодили наявність заборгованості у відповідача перед позивачем станом на 04.06.2021 в сумі 51 610,00грн (а.с. 13).

Позивачем на адресу відповідача направлено заяву - вимогу від 13.06.2022, в якій позивач, посилаючи на те, що відповідачем не здійснено поставку товару на суму 51 610,00грн, а також, що у продовженні подальшої співпраці відпала необхідність, вимагав у відповідача повернути грошові кошти в сумі 51 610,00грн за непоставлений товар (а.с. 12).

Зазначена вимога залишена відповідачем без реагування.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача попередньої оплатим в сумі 51 610,00грн за непоставлений товар.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом дослідження у справі є Договір поставки № 000019734 від 15.09.2020 та Додаток № 1 від 15.09.2020 до Договору, у тому числі встановлення обставин щодо наявності чи відсутності правовідносин сторін за цим договором.

Водночас відповідач у відзиві на позов ставить під сумнів існування Договору поставки № 000019734 від 15.09.2020 та Додатку № 1 до нього посилаючись на те, що зазначений договір з додатком до нього між сторонами в редакції, долученій до позовної заяви, не укладався, а тому така редакція договору відповідачем не визнається.

За приписами ч. 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Такий наслідок неподання для огляду оригіналу письмового доказу є імперативним, а отже, для підтвердження відповідності копії оригіналу документа сторона спору зобов`язана надати суду для огляду оригінал письмового документа або зазначити про наявність в іншої особи оригіналу такого письмового документа (ч. 5 - 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідний висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 906/1336/19 (пункт 7.3.2).

В реагування на клопотання відповідача, суд неодноразово вимагав у позивача надати суду оригінал Договору поставки від 15.09.2020 № 000019734 та оригінал Додатку № 1 від 15.09.2020 до цього Договору.

Зазначені вимоги суду позивачем не виконано.

З огляду на ненадання позивачем оригіналу Договору поставки від 15.09.2020 № 00001973 та оригіналу Додатку № 1 від 15.09.2020 до цього Договору, враховуючи те, що відповідач ставить під сумнів їх існування, суд, застосовуючи приписи ч.6 ст.91 Господарського процесуального кодексу України, не бере зазначені документи до уваги та не оцінює їх в якості належних та допустимих доказів у справі.

Поряд з цим відповідач до відзиву на позов залучив копію Договору поставки від 15.09.2020 № 000019734 та Додатку № 1 від 15.09.2020 до цього Договору, які підписані відповідачем в односторонньому порядку. Відповідач зазначає, що зазначений договір з додатком до нього відповідачем було направлено на адресу позивача для підписання, але позивачем вони підписані не були. При цьому документальних доказів направлення на адресу позивача зазначеного Договору поставки № від 15.09.2020 з Додатком № 1 до нього відповідач суду не надав.

Також суд зауважує, що редакція Договору поставки № від 15.09.2020 з Додатком до нього, наданого відповідачем, відрізняється від редакції Договору, залученого позивачем до позовної заяви.

При винесенні рішення судом прийнято до уваги наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України ( далі - ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Статтями 202, 203, 205 ЦК України унормовано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України).

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За приписами ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Статтею 642 ЦК України регламентовано, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до п. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду.

Суд зазначає, що загальний порядок укладення договорів врегульований положеннями, зокрема, статей 205, 207, 638-642 ЦК України та ст. 181 ГК України.

З аналізу зазначених норм вбачається, що за загальним правилом договір є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). При цьому укладання господарських договорів допускається у спрощений спосіб шляхом обміну листами, прийняття до виконання замовлень тощо. Зокрема, прийняттям пропозиції відповідно до частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України є вчинення особою, яка одержала оферту, відповідних конклюдентних дій (надання послуг, сплата коштів тощо). Зазначена правова норма не містить вичерпного переліку можливих конклюдентних дій (постанова Верховного Суду від 17.12.2018 по справі №912/1883/17).

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2019 р. у справі № 923/459/18, від 15.08. 2018р. у справі № 914/777/17, а також у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17.

Так, акцепт оферти у формі єдиного документа робиться шляхом підписання договору та проставлення печатки на обох екземплярах договору, один з яких повертається контрагенту. Оферта, зроблена у спрощений спосіб, акцептується у той самий спосіб, в якому була зроблена пропозиція про вступ у договірні відносини: листом, факсограмою тощо.

У разі недотримання сторонами письмової форми правочину, для з`ясування факту його вчинення та змісту слід виходити з приписів частини другої ст. 205 ЦК України, яка регламентує, що поведінка сторін, що засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, може доводитися письмовими доказами та поясненнями сторін.

Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем було отримано від відповідача рахунок на оплату № ЯІ-00001301 від 11.09.2020, який містить реквізити постачальника (ТОВ "Яріс-Електротех") та покупця (ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал"), найменування товару, його кількість та його загальну вартість (431 673,71грн) (а.с. 39).

Також, наявними матеріалами справи підтверджується, що позивач у відповідності до платіжного доручення № 536 від 15.09.2020 перерахував на користь відповідача грошові кошти в сумі 100 000,00грн. попередньої оплати.

З урахуванням наведеного, у даному випадку офертою відповідача є надсилання рахунку на оплату № ЯІ-00001301 від 11.09.2020 на суму 431 673,71грн, а факт прийняття пропозиції відповідача позивачем є вчинення відповідних дій, зокрема часткова оплата даного рахунку, що підтверджується платіжним дорученням.

Відтак, з огляду на відсутність належних та достатніх доказів саме підписання між сторонами договору поставки, проте, враховуючи здійснення позивачем часткової оплати коштів у відповідності до виставленого відповідачем рахунку, що свідчить про вчинення відповідних дії, направлених на виникнення договірних правовідносин, суд вважає, що між сторонами було укладено договір поставки у спрощений спосіб, у зв`язку з чим між ними склалися зобов`язальні правовідносини.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України та ч. 2 ст. 712 ЦК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ст.ст. 663, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 1 ст.691 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Враховуючи, що на момент здійснення оплати відповідачем не було ні доставлено, ні передано товар позивачу, перераховані позивачем кошти є саме попередньою оплатою.

Також у відзиві на позов відповідач визнав перераховані позивачем згідно платіжного доручення № 536 від 15.09.2020 грошові кошти в сумі 100 000,00грн попередньою оплатою за товар на підставі виставленого відповідачем рахунку.

Відтак у відповідача виникло зобов"язання по поставці товару вартістю 100 000,00грн. .

Відповідач, в порушення взятих на себе договірних зобов`язань, поставку товару здійснив частково - на суму 48 390,00грн, що підтверджується видатковою накладною № ЯІ-00000283 від 19.02.2021 (а.с. 15). Сума непоставленого товару становить 51 610,00грн, що становить різниця між сумою здійсненою позивачем попередньої оплати та загальною вартістю поставленого відповідачем товару .

У матеріалах справи наявний Акт звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем за період з 01.01.2021 по 04.06.2021, відповідно до якого сторони узгодили наявність станом на 04.06.2021 заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 51 610,00грн Зазначений Акт звірки підписаний представниками обох сторін та скріплений їх печатками (а.с. 13).

На дату постановлення рішення матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано доказів поставки товару позивачу.

Відповідно до ст.ст. 526 та 525 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Відповідно до п. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права можна зробити висновок, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

При цьому, можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові 05.06.2018 у справі №904/8972/17.

Для задоволення вимог покупця щодо повернення суми попередньої оплати суд повинен установити факт прострочення продавця щодо передачі товару, факт належного виконання покупцем своїх обов`язків за договором, а звідси - і право покупця вимагати повернення суми попередньої оплати. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 924/277/19.

Отже, вимогами чинного законодавства покупцю надано право вибору (альтернативи), або наполягати на виконання обов`язку щодо поставки товару, або заявити вимогу про повернення суми передплати. До вираження волі покупця, який варіант визначених законом дій він обрав, у продавця залишається визначений договором поставки обов`язок поставити товар, за який здійснена передплата, у відповідності до визначених умов договору.

Як було встановлено судом позивач, як покупець, належним чином виконав свої договірні зобов"язання, сплативши відповідачу суму попередньої оплати. Натомість відповідач не здійснив поставку товару на загальну суму 51 610,00грн.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до відповідача із заявою - вимогою від 13.06.2022 про повернення грошових коштів в сумі 51 610,00грн за непоставлений товар, тим самим відмовився від поставки товару та отримав право вимагати повернення попередньої оплати в порядку ч. 2. ст. 693 ЦК України. Факт отримання зазначеної заяви-вимоги відповідач не заперечує.

За таких обставин, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів постачання товару відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 51 610,00грн, сплачених в якості попередньої оплати за товар.

Посилання відповідача на ту обставину, що саме позивач повинен був забрати товар за його місцезнаходженням - м.Полтава, вул. Серьогіна, 11 і не відреагував на письмові вимоги відповідача щодо необхідності отримати товар за адресою : м.Полтава, вул. Серьогіна, 11 (за місцезнаходженям відповідача) судом не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 664 Цивільного Кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві ( ч.2 ст. 664).

Приймаючи до уваги, що договір поставки між сторонами укладено у спрощений спосіб, відсутні документальні докази узгодження між сторонами місця поставки товару, обов"язку продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, так як ні видатковою накладною №ЯІ-00000283 від 19.02.2021, ні рахунком на оплату № ЯІ-00001301 від 11.09.2020 не визначено місце поставки товару, обов"язку доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, то до даних правовідносин застосовується ч.2 ст. 664 Цивільного Кодексу України , відповідно до якої якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві. З огляду на вищевказане, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов"язку перед позивачем щодо поставки товару на суму 51 610, 00 грн..

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 51 610,00грн, сплачених в якості попередньої оплати за товар, обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню.

У зв"язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, судовий збір, відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача повністю.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яріс-Електротех" ( вул. Серьогіна, 11, м. Полтава, 36008; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" ( вул. Коломацька, 1а, с. Ковалівка, Полтавський район, Полтавська область, 38701; ) 51 610,00грн попередньої оплати та 2 481,00 витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено та підписано 07.07.2023

Суддя О.О. Ореховська