ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2023 р. Справа№ 910/14194/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Глуховецький О.С. - адвокат, посвідчення № 000217;

від відповідача: Коротя А.Р. - адвокат, посвідчення № 7746/10;

за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Шикити Діани Володимирівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023

у справі № 910/14194/22 (суддя - Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"

до Фізичної особи-підприємця Шикити Діани Володимирівни

про стягнення 278 203,43 грн.

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Шикити Діани Володимирівни (надалі - відповідач) про стягнення 278 203,43 грн.

Вказаний позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 104105-КВ1-007 про надання кредиту від 31.08.2021. Також позивач вказував, що відповідачем в порушення умов договору та законодавства не сплачено у повному обсязі кошти за користування кредитом (проценти), внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у сумі 87 509,47 грн за тілом кредиту та за відсотками у сумі 190 693,96 грн перед ТОВ "Бізнес Позика".

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Шикити Діани Володимирівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" заборгованість за кредитом у сумі 87 509, 47 грн, заборгованість по процентам у розмірі 190 693,96 грн, судовий збір у сумі 4 173,05 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 340,00 грн.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

13.04.2023 (засобами поштового зв`язку) ФОП Шикита Діана Володимирівна звернулася безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023, в якій просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 по справі № 910/14194/22 та ухвалити нове рiшення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шикити Діани Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2023 було відкрито провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Шикити Діани Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 у справі № 910/14194/22, розгляд якої було призначено на 13.06.2023.

В судовому засіданні 13.06.2023 було оголошено перерву до 05.07.2023.

В судове засідання 05.07.2023 з`явились представники обох сторін. Представниця відповідачки вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в позові. Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Скаржниця наголосила на тому, що була не повідомлена в суді першої інстанції про розгляд даної справи та перебувала закордоном. Також наголошувала про дану обставину, спростовуючи доводи відзиву.

До відзиву на апеляційну скаргу позивачем було долучено новий доказ, а саме лист АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-230421/18147. Сторона, обґрунтовуючи подання нового доказу на стадії апеляційного перегляду, зазначила, що оскільки такі обставини не заперечувались відповідачем в суді першої інстанції, була відсутня потреба в поданні такого доказу. На що представниця відповідачки зазначила, що не могла заперечувати жодних обставин в суді першої інстанції, оскільки була необізнана про розгляд даної справи та не отримувала кореспонденцію суду першої інстанції, не була повідомлена належним чином.

Протокольною ухвалою суд апеляційної інстанції залишив без розгляду новий доказ, долучений позивачем до відзиву на апеляційну скаргу. Тоді як сам відзив було прийнято судом в порядку ст. 263 ГПК України в судовому засіданні 05.07.2023.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Так, скаржниця не погоджується з рішення суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи.

Також апелянтка зазначила, що у договорі про кредит № 104105-КВ1-007 від 31.08.2021 року в графі «Позичальник» і в графі «Кредитодавець» відсутнє зазначення про підпис договору ЕПП чи у формі одноразового ідентифікатора.

Окрім того, доказів того, що відповідач заходив на сайт товариства та вводив електронне підтвердження - динамічний пароль, який повинен був бути відправлений на його номер телефону чи електронну адресу, відсутні.

Також апелянта зазначила, що позивач не надав суду доказів перевірки ідентифікації електронного підпису іншим чином, аніж твердження самого позивача, однак суд протиправно визнав ці докази належними. Жодних доказів використання електронного цифрового підпису при підписанні кредитного договору зі сторони позивача суду не надано, тому цей договір не може бути належним та допустимим доказом по справі.

Окрім того, скаржниця вказала, що позивачем також не надано доказів, що банківський рахунок, зазначений у платіжному дорученні 31272 на суму 90 000 грн, є рахунком, який належить саме відповідачці, як отримувачу коштів, також в самому платіжному дорученні та довідці про укладання договору вказується різний час перерахування коштів. Також позивач не надав суду первинних бухгалтерських документів.

Також апелянтка не погоджується з розрахунком. Вважає, що наданий розрахунок є одностороннім арифметичним відображенням певних сум позивачем, і не підтверджує існування тих чи інших фінансових операцій.

А тому апелянтка просила рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в задоволенні позовних вимог.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. А тому позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи 31.08.2021 між ТОВ "Бізнес Позика" (кредитодавець) та ФОП Шикита Діаною Володимирівною (позичальник) був укладений договір №104105-КВ1-007 про надання кредиту (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 90 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Розмір та порядок нарахування плати за користування (сума коштів, яка виражена в процентах, за користування кредитом), термін дії договору визначається в п. 1 договору.

Так, строк кредиту: 24 тижні; процентна ставка: в день: 0,86587223, фіксована; комісія за надання кредиту: 13 500,00 грн; загальний розмір наданого кредиту: 90 000,00 грн; термін дії договору: до 15.02.2022; Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 198 000,00 грн.

Пунктом 2 договору сторони передбачили, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахування дня видачі кредиту та дня повернення його згідно графіку (графік погашення кредиту визначений сторонами в п. 3 договору).

11.11.2021 між сторонами була підписана додаткова угода № 1 до договору №104105-КВ1-007 від 31.08.2021, якою сторони погодили, що заборгованість по договору про надання кредиту саном на 11.11.2021 становить 87 509, 47 грн., що включає в себе: суму кредиту - 87 509,47 грн; проценти за користування кредитом - 18 606,60 грн.

Враховуючи п. 1 та п. 6 додаткової угоди № 1, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту, в частині заборгованості, що вказана в п.1 додаткової угоди становить 245 168,69 грн.

Також у додатковій угоді № 1 сторони визначили графік повернення кредиту та внесення плати за користування кредитом, де останнім днем повернення кредиту визначили 07.07.2022.

На виконання умов кредитного договору, позивач надав ФОП Шикита Д.В. грошові кошти у загальній сумі 90 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 31272 від 31.08.2022, наявним в матеріалах справи.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Щодо доводів апелянта про відсутність у договорі про кредит № 104105-КВ1-007 від 31.08.2021 року в графі «Позичальник» і в графі «Кредитодавець» відсутнє зазначення про підпис договору ЕПП чи у формі одноразового ідентифікатора, суд апеляційної інстанції в цій частині приймає доводи відзиву на апеляційну скаргу та зазначає наступне.

За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Також, приписами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що й отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб?єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб?єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв?язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір № 104105-KB1-007 містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором « Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-5436 31.08.2021 10:21:14» (а.с. 7 на звороті).

Додаткова угода № 1 до кредитного договору № 104105-KB1-007 містить відмітку про підписання її одноразовим ідентифікатором «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-5890 11.11.2021 10:24:19» (а.с. 16 на звороті).

А тому доводи апелянтки в цій частині відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані та такі, що не є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Щодо відсутності в матеріалах справи доказів, що банківський рахунок, зазначений у платіжному дорученні 31272 на суму 90 000 грн, є рахунком який належить саме відповідачці, як отримувачу коштів, також в самому платіжному дорученні та довідці про укладання договору вказується різний час перерахування коштів, а також відсутні первинні бухгалтерські документи.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що, по-перше, в матеріалах справи наявне платіжне доручення № 31272 квитанція (а.с. 17), яка містить посилання на кредитний договір, іпн НОМЕР_1 , а також наявний скріншот з системи PRIVAT 24, з якого вбачається, що картка за номером № НОМЕР_2 ідентифікується банком емітентом, як карта, що була випущена Шикиті Діані Володимирівні. По-друге, сторона частково сплачувала заборгованість.

Так, в матеріалах справи наявні докази часткового погашення наданого кредиту, а саме в розмірі 13 500,00 грн - погашення комісії за надання кредиту; 2 490,53 грн - часткове погашення тіла кредиту; 46 035,46 грн - часткове погашення процентів за кредитом. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи наступними довідками № 219/01 від 17.01.2023, № 220/01 від 17.01.2023, № 222/01 від 17.01.2023, № 223/01 від 17.01.2023, № 224/01 від 17.01.2023, № 221/01 від 17.01.2023. Зазначені обставини не заперечуються та не були спростовані відповідачкою. Відповідач заборгованість за отриманий кредит на день розгляду справи погасив частково, в розмірі 62 025,99 грн.

Щодо розміру заборгованості, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з умов договору, а саме: з пункту 3 договору, сторонами був визначений графік обов`язкових платежів, відповідно до якого, встановлені періоди користування кредитом, розмір плати за користування кредитом, розмір часткового платежу основної суми та загальний платіж.

З урахуванням часткового погашення тіла кредиту, сума неповернутого кредиту становить 87 509,47 грн.

Окрім суми кредиту, позивачем також були нараховані проценти за користування кредитом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, за заявлений позивачем період (з 31.08.2021 по 07.02.2022, з урахуванням укладення додаткової угоди) заборгованість відповідача по процентах становить 190 693,96 грн. Доводи скаржниці про односторонній розрахунок в цій частині, як підстава для відмови в позові є необґрунтованими. Контррозрахунок суду апеляційної інстанції скаржниця не надала.

Документів, що спростовували б доводи представника позивача або підтверджували б сплату відповідачем заборгованості по процентах, відповідач суду не надав, тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам у сумі 190 693,96 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

А тому позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Нормою ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» було долучено договір про надання правової допомоги №б/н від 25.11.2022, укладений між позивачем (клієнтом) та Адвокатським об`єднанням "Правовий баланс".

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даних договором.

До матеріалів справи було також надано акт №Р--12/22 здачі - приймання робіт (надання послуг) від 14.12.2022 на суму 5 340,00 грн, рахунок - фактуру № Р-00000007 від 14.12.2022 та платіжну інструкцію № 9934 від 14.12.2022 про перерахування позивачем на рахунок адвокатського об`єднання 5 340,00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак, відповідачем доказів не співмірності заявленого розміру судових витрат надано не було.

Таким чином, враховуючи факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат у розмірі 5340,00 грн, що підтверджується матеріалами справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, апеляційна скарга не містить ані доводів щодо не співрозмірності заявлених витрат, ані клопотання про їх зменшення.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення за відсутності належного повідомлення відповідачки про відкриття провадження у даній справі. В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За змістом ст. 2, 7, 13 ГПК України основними засадами господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін; правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 42 ГПК України учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва 10.01.2023 було прийнято позовну заяву до провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Разом з цим, ухвала суду від 10.01.2023 про відкриття провадження у справі повернулася на адресу суду першої інстанції з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, Північний апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що приписи ГПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення ухвали суду про призначення розгляду скарги з вказівкою причини повернення: «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Неповернення поштової кореспонденції не свідчить ні про відмову сторони від одержання відправлення, ні про її незнаходження за адресою, повідомленою суду. Подібна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 906/142/18 та від 12.12.2018 у справі №752/11896/17, а також в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2022 року у справі № 914/3033/21.

Частиною п. ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Порядок вручення судового рішення унормовано ст. 242 ГПК України, згідно з п. 4, 5 ч. 6 якої днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідачки про розгляд справи в суді першої інстанції, що було встановлено судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 05.07.2023.

Ураховуючи наведене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог господарського процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасника справи - ФОП Шикиту Діану Володимирівну, не забезпечив останній можливості реалізувати надані їй законом права, оскільки розглянув справу за її відсутності, не з`ясувавши причини неотримання судової кореспонденції.

Зважаючи на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції норми процесуального права, що є безумовною підставою для скасування судового рішення (розгляд справи за відсутності сторони, яка про це заявляє) згідно з п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України). Водночас, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки 278 202,43 грн.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового - про задоволення позову повністю.

9. Судові витрати

З урахуванням задоволення позову, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржницю в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, 277, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шикити Діани Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 у справі № 910/14194/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 у справі № 910/14194/22 - скасувати з прийняттям нового про задоволення позову повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шикити Діани Володимирівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" заборгованість за кредитом у сумі 87 509, 47 грн, заборгованість по процентам у розмірі 190 693,96 грн, судовий збір у сумі 4 173,05 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 340,00 грн.

4. Видачу наказу доручити місцевому господарському суду.

5. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржницю.

6. Матеріали справи № 910/14194/22 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.07.2023.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім