СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

03 липня 2023 року м. Харків Справа № 922/3706/17

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Крутиліної Тетяни Дмитрівни, м. Харків,

на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2017, ухвалене в приміщенні Господарського суду Харківської області в м. Харкові, повний текст якого складений 13.12.2017 (суддя Жигалкін І.П.),

у справі №922/3706/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе", м. Харків

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Крутиліної Тетяни Дмитрівни, м. Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.12.2017 у справі №922/3706/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з ФОП Крутиліної Т.Д. на користь ПАТ "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" 383632,25грн суми основного боргу за договором №35100/14/0009 від 01.05.2013, а також суму судового збору за подання позовної заяви в розмірі 5754,48грн.

Не погодившись з рішенням, ухваленим судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулася ФОП Крутиліна Т.Д., в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2017 у справі №922/3706/17 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог; витребувати у позивача оригінали усіх документів, які ним було долучено до позовної заяви (додатки) для огляду у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції; застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 апеляційну скаргу ФОП Крутиліної Т.Д. на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2017 у справі №922/3706/17 залишено без руху. Встановлено ФОП Крутиліній Т.Д. десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги. Роз`яснено, що наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 260, 261 ГПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що апеляційна скарга ФОП Крутиліної Т.Д. на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2017 у справі №922/3706/17 подана з порушенням ч. ч. 2, 3 статті 260 ГПК України, а саме: без доказів сплати судового збору та надіслання копії апеляційної скарги позивачу, крім того, апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження та скаржником не порушується питання щодо його поновлення.

25.06.2023 на виконання вимог ухвали Східного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 у справі №922/3706/17 через підсистему "Електронний суд" від ФОП Крутиліної Т.Д. надійшла заява про усунення недоліків.

До заяви про усунення недоліків додані докази сплати судового збору, докази надіслання копії апеляційної скарги позивачу, а також заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2017 у справі №922/3706/17, колегія суддів зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що оскаржуване рішення у справі №922/3706/17 ухвалено 12.12.2017, повний текст складений 13.12.2017.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким ГПК України викладено в новій редакції.

Частиною 3 статті 3 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 15.12.2017) установлено, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктом 13 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, судові рішення, які ухвалені до 15.12.2017, тобто до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, проте розгляд таких скарг здійснюється за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України у редакції, чинній з 15.12.2017.

Відповідно до частини 1 статті 93 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення господарським судом першої інстанції) апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п`яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Враховуючи, що повний текст рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2017 у справі №922/3706/17 складений 13.12.2017, строк на апеляційне оскарження зазначеного рішення спливає 25.12.2017.

З матеріалів справи судом встановлено, що ФОП Крутиліна Т.Д. з апеляційною скаргою звернулась 02.06.2023, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, а саме майже через п`ять з половиною років.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження, ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право особи на захист судом його прав.

Частиною 1 ст. 119 ГПК України (в редакції, чинній на дату звернення з апеляційною скаргою) встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13) Суд дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження рішення без наведення відповідних причин, порушують принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 ст. 6 Конвенції.

ГПК України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

У заяві про усунення недоліків відповідач зазначає, що ухвала про відкриття провадження не направлялася на його адресу. На адресу відповідача направлялося рішення суду, однак воно повернулося до суду. Починаючи з 10.09.2014 ОСОБА_1 не проживала за адресою, на яку суд направив рішення суду ( АДРЕСА_1 ), тому й не могла отримати поштові відправлення за вказаною адресою, доказом чого слугує запис в паспорті. Про існування заявлених вимог відповідачу стало відомо після ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні Господарського суду Харківської області. У зв`язку з тим, що справа була розглянута більше 5 років тому, а також через воєнні дії та вік відповідачки, зібрати необхідні документи, що підтверджують відсутність заборгованості в межах 20 - денного строку з дати отримання рішення виявилося для апелянта неможливим.

З матеріалів справи судом встановлено, що копії ухвал Господарського суду Харківської області у справі №922/3706/17 від 06.11.2017 про порушення провадження у справі, від 21.11.2017 про відкладення розгляду справи та копія рішення від 12.12.2017 надсилалися відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 , та повернулися до Господарського суду Харківської області не врученими. Відповідно до довідок організації поштового зв`язку поштові відправлення було повернуто "за закінченням терміну зберігання".

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 20.11.2017, що міститься в матеріалах справи, адресою місця проживання ФОП Крутиліної Т.Д. є: АДРЕСА_2 .

Така ж адреса зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і на даний час, а також вказана в договорі оренди бази відпочинку "Парус" від 08.07.2014 №35100/14/0009, що укладений між позивачем та відповідачем, додаткових угодах №1 від 01.10.2014, №2 від 01.07.2015, №3 від 01.09.2016 до договору оренди №35100/14/0009 від 08.07.2014, та в актах прийомки-здачі послуг відповідно до вказаного договору, в тому числі, і у 2016 році.

З наданих скаржником документів - доказів сплати експлуатаційних витрат, а саме квитанції від 30.08.2016 №39, судом встановлено, що в призначенні платежу відповідачем зазначено: комунальні витрати за липень 2016 згідно акта прийому-передачі 50/77; Харків, вул. Ньютона, 139А/50, ф Крутиліна Тетяна Дмитрівна.

Відповідно до ст. 64 ГПК України в редакції, яка діяла на момент розгляду справи в суді першої інстанції, суддя, прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні. Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Згідно з ч. 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Частиною 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про фізичну особу підприємця, зокрема, про місцезнаходження (місце проживання або інша адреса, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Тобто, інформація щодо місцезнаходження фізичної особи - підприємця вноситься до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі відомостей, наданих безпосередньо цією фізичною особою - підприємцем, яка у разі зміни місцезнаходження зобов`язана внести відповідні зміни до Реєстру.

Отже, направивши ухвали про порушення провадження у справі та відкладення розгляду на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, суд першої інстанції належним чином повідомив відповідача про розгляд справи.

Враховуючи, що відомості про місцезнаходження (місце проживання) фізичної особи підприємця підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та є офіційними відомостями, що підтверджують місцезнаходження ФОП, однак відповідачем не надано доказів внесення до Реєстру іншої адреси, ніж та, на яку судом першої інстанції надсилалася поштова кореспонденція, а тому доводи скаржника, що ФОП Крутиліна Т.Д. не проживала за адресою, на яку суд направив рішення суду, є необґрунтованими.

Крім того, з копії паспорта ФОП Крутиліної Т.Д. встановлено, що з 10.09.2014 її знято з місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Проте наступною датою реєстрації місця проживання є 11.09.2019.

Жодних доказів її місцезнаходження чи місця проживання за іншою адресою під час розгляду справи судом першої інстанції скаржником до матеріалів справи не надано.

Суд вчиняє всі необхідні та визначені законом засоби з метою повідомлення сторін про час та місце слухання справи та дотримання основних засад господарського судочинства. Однак, неналежне користування сторонами своїми правами та неотримання поштової кореспонденції не може вважатися неповідомленням сторони про розгляд господарського спору, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справи є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З наведеного вбачається, що відповідач неналежним чином користувався своїми процесуальними правами та не отримував поштову кореспонденцію, яка направлялась за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвали та рішення суду за належною адресою, та які повернулися до суду у зв`язку з неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки такі обставини не є об`єктивними, непереборними та такими, що не залежать від волі скаржника, а викликані суб`єктивної поведінкою сторони щодо неотримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Також, відповідач в заяві про усунення недоліків вказує про те, що про існування заявлених позовних вимог він дізнався в Господарському суді Харківської області, та вказує, що через воєнні дії та вік відповідачки зібрати необхідні документи, що підтверджують відсутність заборгованості в межах 20-денного строку з дати отримання рішення виявилося неможливим.

Судом встановлено, що 03.05.2023 представник відповідача ознайомився з матеріалами судової справи та отримав копію рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2017, про що свідчить розписка на заяві від 01.05.2023, що міститься в матеріалах справи.

Разом з тим, з апеляційною скаргою відповідач звернувся 02.06.2023, тобто майже через місяць після ознайомлення представника з матеріалами справи.

Посилання скаржника на запровадження в країні воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки скаржник повинен надати конкретні пояснення з підтвердженням відповідними доказами, яким саме чином вказані обставини завадили скаржнику звернутися з апеляційною скаргою.

За приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

З інформації на офіційному веб-сайті Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2017 у справі №922/3706/17 оприлюднено 19.12.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/71003183), а отже скаржник не був позбавлений можливості ознайомитися з текстом цього рішення.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 3 ст. 74 ГПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ГПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Разом з тим, в порушення зазначених вимог господарського процесуального законодавства апелянтом не надано жодного належного доказу на підтвердження обставин, на які останній посилається як на підставу пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 №15481/17 наголошено, що встановивши відсутність визначених у п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 261 ГПК України винятків, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 03.04.2008) (п. 47 рішення).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями ст. 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17.01.1970, пункт 25, Серія А № 11; п. 27 рішення Суду у справі "Пелевін проти України", no. 24402/02, від 20.05.2010). Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).

Отже, доводи, наведені в обґрунтування наявності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, не є достатніми для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, та може призвести до порушення основоположного принципу правової визначеності, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання апелянта про поновлення строку слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову ФОП Крутиліній Т.Д. у відкритті апеляційного провадження на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2017 у справі №922/1379/22.

Керуючись ст.ст. 119, 232, 234, 256, 261 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Крутиліній Тетяні Дмитрівні у відкритті апеляційного провадження на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2017 у справі №922/3706/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Порядок та строк оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза