Справа № 909/718/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.07.2023 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги ТОВ "Костанза" на дії державного виконавця вх.№6806/23 від 08.06.2023 у справі

за позовом: Державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Вуглезбут"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза"

про стягнення заборгованості за договором поставки вугілля в сумі 29400552 грн 25 коп.

за участю:

від скаржника: Качан Андрій Анатолійович

від позивача: Радик Андрій Васильович

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Державне підприємство "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Вуглезбут" із позовною заявою до Державного підприємства "Калуська Теплоелектроцентраль-Нова" про стягнення заборгованості за передане вугілля згідно договору поставки вугілля №173 від 26.04.2021 в сумі 29400552 грн 25 коп.

21.02.2023 Господарський суд Івано-Франківської області ухвалив рішення: позов Державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Вуглезбут" Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза" про стягнення заборгованості за договором поставки вугілля в сумі 29 400 552 грн 25 коп. задовольнити частково. Стягнути з ТОВ"Костанза" - 27 262 677 грн 30 коп. - основної заборгованості, 348 268 грн 53 коп. - 3 % річних, 1 788 622 грн 42 коп. - інфляційних втрат та 440993 грн 52 коп. - судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 984 грн 07 коп. 3 % річних відмовити; судовий збір в сумі 14 грн 76 коп. покласти на позивача.

28.03.2023 суд на виконання рішення видав наказ.

08.06.2023 відповідач подав скаргу на дії головного державного виконавця вх.№6806/23. Подана скарга мотивована тим, що 03.12.2021 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях і ТОВ "Костанза" укладений договір купівлі -продажу об"єкта малої приватизації- єдиного майнового комплексу підприємства "Калуська теплоцентраль-Нова" №UA-PS-2021-10-31-000002-1. Завершення приватизації відбулось 07.09.2022, а тому відповідно до п.12 ч.1 ст.34 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець повинен був зупинити вчинення виконавчих дій до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації. Однак виконавець в порушення вимог закону заходів для з"ясування і перевірки наявності обставин, які виключають вчинення виконавчих дій не вжив, виконавче провадження не зупинив та наклав арешт на кошти та майно боржника. Вважає такі дії державного виконавця незаконними, а постанови такими, що підлягають скасуванню.

12.06.2023 суд постановив поновити строк для подання скарги; скаргу ТОВ "Костанза" від 08.06.2023 вх.№6806/23 призначити до розгляду в судовому засіданні 21.06.2023, яке відклав на 05.07.2023.

21.06.2023 позивач подав заперечення на скаргу вх.№9216/23, які суд прийняв до розгляду. В поданому запереченні позивач вказав, що після отримання від боржника заяви про зупинення виконавчого провадження та документального підтвердження наявності обставин для такого зупинення, виконавець виніс постанову про зупинення виконавчого провадження. Також зазначив, що на момент винесення постанов про арешт коштів та майна боржника, 16.05.2023 державному виконавцю не було відомо про наявність обставин, що зумовлюють обов"язкове зупинення вчинення виконавчих дій, тому він вживав всіх необхідних заходів для реального виконання рішення в майбутньому.

Також 21.06.2023 від державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковського Тараса Олександровича надійшли матеріали виконавчого провадження №71827524 та письмові пояснення щодо скарги ТОВ "Костанза" вх.№9230/23, відповідно до яких виконавець проти скарги заперечив. Зазначив, що всі дії вчиняв в межах повноважень та відповідно до вимог закону.

В судове засідання 05.07.2023 представник ДВС не з"явився, хоча про дату час, та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.342 ГПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду скарги без участі представника відділу ДВС.

05.07.2023 суд постановив вступну та резолютивну частини ухвали.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при розгляді скарги.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як визначено в ч. 1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" (далі- Закон) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ст. 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими Законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частинах 1, 5 ст. 13 Закону визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Статтею 18 Закону визначені обов`язки виконавців. Так, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

16.05.2023 ДП "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Вуглезбут" подало заяву про примусове виконання рішення на підставі наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 28.03.2023 у справі № 909/718/22.

16.05.2023 виконавець керуючись ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 71827524.

Частиною 7 ст. 26 Закону передбачено, що у разі якщо в заяві стягувана зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти/електронні гроші боржника.

Згідно з ст. 56 Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження на все майно боржника або на окремі речі. Тобто, законодавець визначив, що виконавець виносить постанови про арешт майна (коштів) боржника: під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна; негайно після відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що у заяві стягувача про примусове виконання рішення зазначені рахунки боржника відкриті у банківських установах, а тому державний виконавець, негайно після відкриття виконавчого провадження виніс постанову про арешт коштів боржника та постанову про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення.

Посилання скаржника на те, що виконавець зобов"язаний був на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону відразу після винесення постанови про його відкриття зупинити виконавче провадження № 71827524, суд оцінює критично, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, про обставини для зупинення вчинення виконавчих дій державному виконавцю стало відомо 22.05.2023 із заяви директора ТОВ "Костанза", яка зареєстрована у Відділі 19.05.2023 вх. № 6513, тобто після винесення виконавцем оскаржуваних постанов.

Відтак постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 23.05.2023 виконавець виніс не з підстав п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону, як зазначив скаржник, а на підставі п. 12-1 ч. 1 ст. 34 Закону, згідно якого виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття виконавчого провадження після завершення приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу господарського товариства, якщо виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, стосується зобов`язань боржника - державного або комунального підприємства, господарського товариства, які виникли до завершення приватизації єдиного майнового комплексу такого державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу господарського товариства.

Щодо скасування постанов про арешт коштів боржника суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 35 Закону, арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадків, передбачених пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з п. 18 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) зупинення вчинення виконавчих дій, відкладення проведення виконавчих дій, відстрочка або розстрочка виконання рішення не є підставами для скасування раніше вжитих заходів щодо примусового виконання рішення.

За таких обставин, оскаржувані постанови прийняті відповідно до закону та в межах повноважень державного виконавця, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження № 71827524.

В силу приписів ч. 3 ст. 343 ГПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу ДВС і право заявника не було порушене, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд встановив, що дії державного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах повноважень і право заявника державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження №71827524 порушене не було.

Відтак суд дійшов висновку, що скарга ТОВ "Костанза" вх.№6806/23 від 08.06.2023 про визнання незаконними дій головного державного виконавця та скасування постанови від 16.05.2023 про арешт коштів боржника та постанови від 16.05.2023 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №71827524 є необґрунтованою та не належить до задоволення.

Керуючись ст.ст. 342, 343, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги ТОВ "Костанза" вх.№6806/23 від 08.06.2023 про визнання незаконними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковського Тараса Олександровича та скасування постанови від 16.05.2023 про арешт коштів боржника та постанови від 16.05.2023 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №71827524 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 07.07.2023.

Суддя Т.В. Максимів