ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2023 р. Справа №914/1722/21

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кришталь М.Б.

явка представників сторін:

від позивача Білик П.Б. адвокат ордер Серія ВС № 1040594 від 28.04.2023

- Цімура Я.В. адвокат ордер Серія ВС № 1209423 від 07.06.2023

від відповідача-1 не з`явилися

від відповідача-2 Посікіра Р.Р. адвокат ордер Серія ВС № 1209354 від 05.06.2023

від відповідача-3 не з`явилися

від третіх осіб не з`явилися

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Аптека №39 б/н та дати

на рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2023, головуючий суддя Мазовіта А.Б., м. Львів, повний текст рішення складено 10.04.2023

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Аптека №39, місто Львів

до відповідача-1 акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль, місто Київ

до відповідача-2 товариства з обмеженою відповідальністю Профіт Файнес, місто Львів

до відповідача-3 товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Гефест, місто Київ

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_1 , місто Львів

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 , місто Львів

за участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , місто Львів

про визнання недійсним договору

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог

17.06.2021 в Господарський суд Львівської області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Аптека №39» (надалі ТОВ «Аптека№39») до акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (надалі АТ «Райффайзен Банк Аваль») та товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» (надалі ТОВ «Профіт Файненс») про визнання недійсним договору.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 31.08.2007 між позивачем та відповідачем-1 був укладений договір іпотеки. Вказаним договором забезпечувалось виконання кредитного договору, що був укладений між відповідачем-1 та ОСОБА_1 .

Згідно п. 6.3.5. статуту ТОВ «Аптека №39» вирішення питання про купівлю чи продаж нерухомості, укладення договорів у випадку, якщо їх сума перевищує суму, еквівалентну 500 000,00 грн., рішення приймається виключно зборами учасників.

Від імені позивача спірний договір іпотеки підписано заступником директора ТОВ «Аптека №39» Кінзельскою Богданою Ярославівною, яка діяла на підставі статуту, протоколу №8 від 15.08.2007 та протоколу №7 від 02.08.2004. На загальних зборах учасників товариства, яке відбулося 15.08.2007 (протокол №8) було прийнято рішення про надання згоди на забезпечення виконання зобов`язань учасника ТОВ «Аптека №39» ОСОБА_4 , а не ОСОБА_1 . Водночас, банку надано протокол №8 від 15.08.2007, відповідно до якого було прийнято рішення про надання згоди на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 .

Під час розгляду цивільної справи №466/5401/16 судом призначено почеркознавчу експертизу, відповідно до висновку якої підписи на протоколі, згідно якого було прийнято рішення (оформлене протоколом №8 від 15.08.2007) про надання згоди на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , не належать учасникам ТОВ «Аптека №39».

З огляду на наведене, у ОСОБА_4 були відсутні повноваження на укладення та підписання договору про надання майна позивача в іпотеку.

Позивач, як на підставу визнання договору іпотеки недійсним, посилається на відсутність повноважень заступника директора ТОВ «Аптека 39» Кінзельської Богдани Ярославівни щодо надання в іпотеку майна товариства для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач просить визнати договір іпотеки недійсним у зв`язку з тим, що він укладений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 15, 16, 202, 203, 204, 215, 237, 238 ЦК України, ст. 20 ГК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.03.2023 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що обраний позивачем спосіб захисту прав, шляхом визнання договору іпотеки недійсним, сам собою не призводить до ефективного відновлення порушеного права. Також судом зроблено висновок про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник (позивач) зазначає, що:

-безпідставним є висновок місцевого господарського суду про те, що позивач намагається ухилитися від виконання зобов`язання за укладеним ним оспорюваним правочином та досягнути для себе позитивного вирішення судового спору для повернення у власність предмету іпотеки, який вибув з його володіння;

-з врахуванням правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 в справі № 522/22473/15-ц є помилковим висновок суду, за змістом якого суд ототожнює у цій справі як учасника цивільних правовідносин ОСОБА_4 та ТОВ «Аптека №39»;

-судом не досліджено те, що волевиявлення товариства як організації, утвореної шляхом об`єднання осіб, не було вільним та не відповідало його внутрішній волі в супереч ч. 1 ст. 1, п.п. 2, 3, 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 203, ст. 205, ч. 2 ст. 207 ЦК України;

-висновки суду про недобросовісність поведінки позивача є незаконними та необгрунтованими.

Узагальнені заперечення відповідача-2

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

В обґрунтування доводів відзиву на апеляційну скаргу посилається на те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, який не призводить до відновлення порушеного права, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Вважає, що відсутні підстави для надання оцінки позовним вимогам по суті.

Інші учасники справи не скористалися правом передбаченим ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

13.06.2023 на адресу суду від відповідача-3 надійшла заява за № 640 від 12.06.2023 (вх. № 01-04/4009/23 від 13.06.2023) за змістом якої товариство просить замінити ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» на належного відповідача ОСОБА_5 у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу прав вимог за № 17022021 від 17.02.2021.

Розглянувши подане суду клопотання, апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до ухвали Західного апеляційного господарського суду від 23.05.2023 апеляційним судом підготовчі дії передбачені ст. 267 ГПК України завершені. Таким чином, на підставі ч. 2 ст. 207 ГПК України, подане клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки відповідачем-3 не наведено поважних причин з яких вказане клопотання не було заявлено під час вчинення судом апеляційної інстанції підготовчих дій.

У судове засідання 21.06.2023 з`явилися представники позивача та представник відповідача-2.

07.06.2023 на адресу суду від відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Інші учасники явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, причин неявки не повідомили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає їх неявку без поважних причин.

У судовому засіданні представники апелянта (позивача) підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, просили апеляційну скаргу задоволити, а рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2023 скасувати.

Представник відповідача-2 підтримав заперечення викладені у відзиві та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та представника відповідача-2, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносин

Предметом позову є визнання недійсним договору іпотеки, який укладено 31.08.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель) та ТОВ «Аптека №39» (іпотекодавцем), за змістом якого для забезпечення вимог іпотекодержателя (відповідача-1), що випливає з кредитного договору №014/0384/74/51553 від 31.08.2007, укладеного між іпотекодержателем та позичальником ОСОБА_1 (третьою особою).

Спір у справі стосується наявності підстав для визнання недійсним договору іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. за реєстровим №5745, за змістом якого цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя (відповідача-1), що випливає з кредитного договору №014/0384/74/51553 від 31.08.2007, укладеного між іпотекодержателем та позичальником ОСОБА_1 (третьою особою), за умовами якого іпотекодержатель надає йому кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 84 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути суму отриманого кредиту не пізніше 31.08.2027 та сплатити проценти за користування ним згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитним та цим договором.

Отже, предметом іпотеки є нерухоме майно: приміщення аптеки, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 109,4 кв.м.

Підставою позовних вимог позивач зазначає, що укладений договір від 31.08.2007 є недійсним в силу вимог ст.203, 215 ЦК України, оскільки він підписаний від імені позивача заступником директора ТОВ «Аптека №39» Кінзельською Б.Я., в якої відсутні повноваження на укладення та підписання договору про надання майна позивача в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором між банком та третьою особою.

З висновку №4562 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами цивільної справи №466/5401/16 від 21.12.2017 вбачається, що експертом Львівського НДІСЕ було досліджено підписи, виконані від імені засновників на протоколі зборів ТОВ «Аптека № 39» від 15.08.2007, за яким збори вирішили надати в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» нерухоме майно в іпотеку, яке належало позивачу на праві власності, а саме, приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,4 кв.м.

У висновку №4562 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами цивільної справи №466/5401/16 від 21.12.2017 експерт зазначив, що вирішити питання ухвали суду щодо виконання підпису від імені ОСОБА_6 , розташованого в графі «Засновники ТОВ «Аптека 39» перед записом « ОСОБА_6 » в протоколі №8 засновників ТОВ «Аптека 39» від 15.08.2007 не являється можливим у зв`язку зі встановленням факту його технічної підробки. Встановити, ким саме, ОСОБА_4 , чи іншою особою виконаний підпис від імені ОСОБА_4 , розташований в графі «Засновники ТОВ «Аптека 39» перед записом « ОСОБА_4 » в протоколі №8 засновників ТОВ «Аптека 39» від 15.08.2007, не виявилося можливим по причинах, вказаних в дослідницькій частині висновку. Підпис від імені ОСОБА_7 , розташований в графі «Засновники ТОВ «Аптека 39» перед записом « ОСОБА_7 » в протоколі №8 засновників ТОВ «Аптека 39» від 15.08.2007, виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою з наслідуванням справжніх підписів ОСОБА_7 ».

Отже оспорюваний договір, вважає позивач, підлягає визнанню недійсним як такий, що укладений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності на представництво юридичної особи.

Як встановлено судами в наступному це нерухоме майно неодноразово відчужувалося.

Так, 31.05.2019 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та AT «OKCI БАНК» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л.

20.11.2020 між AT «OKCI БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія Гефест» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л.

17.03.2021 ТОВ «Фінансова компанія Гефест» та ТОВ «Профіт Файненс» укладено договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепа О.О.

06.04.2021 ТОВ «Профіт Файненс» було зареєстровано право власності на нерухоме майно: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 109,4 кв.м в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 31.08.2007.

Надалі ТОВ «Профіт Файненс» в забезпечення виконання зобов`язання за договором безпроцентної позики грошей №803 за договором іпотеки, укладеним 15.05.2021 між ТОВ «Профіт Файненс» та ОСОБА_8 передано в іпотеку нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 109,4 кв.м.

l4.06.2021 ОСОБА_8 на підставі повідомлення про порушення основного зобов`язання від 30.04.2021 та повідомлення про порушення основного зобов`язання від 06.06.2021 за договором безпроцентної позики грошей від 15.04.2021 звернуто стягнення на предмет іпотеки та зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 109,4 кв. м.

19.07.2021 між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за яким нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 109,4 кв.м передано в іпотеку в забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 19.07.2021 на суму 2 042 257,50 грн.

01.10.2021 ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу за договором позики, укладеним 19.07.2021 між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на суму 2 042 257,50 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 109,4 кв.м та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав право власності на об`єкт, переданий в іпотеку за спірним договором іпотеки.

Судами встановлено, що станом на дату розгляду справи, нежитлове приміщення, яке було предметом договору іпотеки від 31.08.2007, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 109,4 кв.м, перебуває на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 159).

З огляду на положення ст.ст. 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Відтак задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16).

Більше того, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Однак якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ГПК України).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Сполученого Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, в якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ від 05.05.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02)).

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині 2 статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).

Апеляційний господарський суд зазначає, що визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу), а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині 1 статті 2 ГПК України (частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Аналогічні висновки сформульовано в пунктах 5.5- 5.8, 5.12, 5.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.

Як свідчать матеріали справи предмет іпотеки (нерухоме майно: приміщення аптеки, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Варшавська, буд. 46 , загальна площа 109,4 кв.м.) належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 159).

Відтак визнання недійсним оспорюваного договору іпотеки укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель) та ТОВ «Аптека №39» (іпотекодавцем) не призведе до повернення предмету іпотеки у власність ТОВ «Аптека №39».

Об`єднана Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2023 в справі № 905/77/21 наголошує, що, фактично уточнюючи висновок, викладений в пункті 5.29 постанови від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, Велика Палата Верховного Суду в пункті 154 постанови від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц звернула увагу на те, що у разі, якщо на виконання оспорюваного правочину товариством сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння (зокрема, на підставі частини 1 статті 216, статті 387, частин 1, 3 статті 1212 ЦК України).

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом визнання договору іпотеки недійсним сам собою не призводить до ефективного відновлення порушеного права, а тому є неналежним способом захисту свого права.

Колегія суддів також звертає увагу, що обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові. Відтак висновки місцевого господарського суду про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, а також надання оцінки позовним вимогам по суті, є передчасними і тому підлягають виключенню з його мотивувальної частини.

Апеляційний господарський суд водночас відхиляє доводи скаржника щодо ефективності такого способу судового захисту, як визнання недійсним виконаного іпотечного договору.

З урахуванням викладеного апеляційний господарський суд залишає без оцінки доводи апеляційної скарги, які стосуються підстав відмови в позові сформульованих судом першої інстанції та які підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, відповідно зміні рішення суду першої інстанції, оскільки спосіб захисту обраний позивачем є неефективним та не призведе до відновлення прав, в разі їх порушення іншою особою і є самостійною підставою для відмови в позові без оцінки підстав недійсності оспорюваного правочину.

А тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, проте зміні мотивувальної частини рішення з підстав сформульованих апеляційним судом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ним обставин та в межах доводів апеляційної скарги позивача, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту.

З цих підстав апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Аптека №39 слід задоволити частково, рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2023 в справі № 914/1722/21 в частині викладення підстав відмови в позові змінити, шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд змінив рішення суду першої інстанції, проте не з підстав зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 721,50 грн., який сплачений згідно з квитанцією за № від 28.04.2023.

Керуючись ст. ст. 226, 236, 269, 275, 277, 278, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Аптека №39 б/н та дати частково задоволити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2023 в справі № 914/1722/21 в частині відмови в позові товариства з обмеженою відповідальністю Аптека №39 до відповідача-1 акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль, відповідача-2 товариства з обмеженою відповідальністю Профіт Файнес та до відповідача-3 товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Гефест про визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007, укладеного між ВАТ Райффайзен Банк Аваль, ТОВ Аптека №39 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., зареєстрованого в реєстрі за № 5746 з підстав обрання неефективного способу захисту залишити без змін.

В решті рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2023 в справі № 914/1722/21 змінити, шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Судовий збір в розмірі 3 405,00 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 04.07.2023