ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2023 Справа № 914/949/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Яворської В.В.,

розглянувши матеріали справи за позовом: Заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі

позивача: Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна кераміка Львова", м. Львів

про: стягнення пайового внеску в розмірі 12 566 639,51 грн.

Представники сторін:

від прокурора: Панькевич Р.В. прокурор Львівської обласної прокуратури

від позивача: не з`явився

від відповідача: Кочірко Т.І. адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001385 від 13.03.2019 р.; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1200916 від 25.04.2023 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі позивача: Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна кераміка Львова" про стягнення пайового внеску в розмірі 12 566 639,51 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2023 р., справу № 914/949/23 розподілено для розгляду судді Долінській О.З.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.03.2023 р., прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 26.04.2023 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.04.2023 р., підготовче засідання призначено на 24.05.2023 р.

24.05.2023 р. представником відповідача подано на адресу суду клопотання про розстрочення виконання судового рішення з додатками за вх. № 13006/23.

Протокольною ухвалою суду від 24.05.2023 р., продовжено строк підготовчого провадження у справі № 914/949/23 на тридцять днів, у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України, за клопотанням представника відповідача.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.05.2023 р., підготовче засідання призначено на 07.06.2023 р.

07.06.2023 р. в судовому засіданні, відповідно до ст. 216 ГПК України, оголошено перерву до 28.06.2023 р. на 12:00.

20.06.2023 р. представником відповідача подано на адресу суду доповнення до клопотання про розстрочення виконання судового рішення з додатками за вх. № 15308/23.

21.06.2023 р. від представника відповідача на адресу суду в систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів з додатками за вх. № 15557/23.

26.06.2023 р. представником позивача подано на адресу суду клопотання з додатком за вх. № 15800/23, в якому позивач просить суд 28.06.2023 року проводити судове засідання без участі повноважного представника позивача у зв`язку з перебуванням представника у щорічній основній відпустці, позов прокурора підтримує повністю, а також зазначає, що не заперечує щодо задоволення клопотання ТзОВ "Будівельна кераміка Львова" про розстрочення виконання судового рішення у даній справі.

28.06.2023 р. на 12:00 прокурор в підготовче судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях, наданих в судових засіданнях. Не заперечив щодо задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення у даній справі.

28.06.2023 р. на 12:00 представник позивача в підготовче судове засідання не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

У поданому на адресу суду клопотанні за вх. № 15800/23 від 26.06.2023 р., представник позивача зазначає про те, що 28.06.2023 року перебуватиме у щорічній основній відпустці, що підтверджується долученим до матеріалів справи наказом Юридичного департаменту Львівської міської ради за № 111-к від 19.06.2023 р., у зв`язку з чим, просить судове засідання 28.06.2023 року проводити без участі повноважного представника позивача, позов прокурора підтримує повністю, а також зазначає, що не заперечує щодо задоволення клопотання ТзОВ "Будівельна кераміка Львова" про розстрочення виконання судового рішення у даній справі.

28.06.2023 р. на 12:00 представник відповідача в підготовче судове засідання з`явився, зазначив, що позов визнає повністю та просить суд розстрочити виконання рішення суду у справі № 914/949/23 згідно графіку, викладеного у доповненні до клопотання про розстрочення виконання судового рішення за вх. № 15308/23 від 20.06.2023 р.

28.06.2023 р. в судовому засіданні, відповідно до ст. 216 ГПК України, оголошувалась перерва до 28.06.2023 р. до 13:45.

28.06.2023 р. прокурором подано на адресу суду клопотання (за вх. № 2523/23) про повернення з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України.

28.06.2023 р. представником відповідача подано на адресу суду заяву за вх. № 16106/23, відповідно до якої відповідачем уточнено п. 9 графіку розстрочення виконання рішення суду у даній справі, яке викладено у доповненні до клопотання про розстрочення виконання судового рішення за вх. № 15308/23 від 20.06.2023 р.

Після оголошеної судом перерви, 28.06.2023 р. прокурор в підготовче судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях, наданих в судових засіданнях. Не заперечував щодо задоволення клопотання представника відповідача про розстрочення виконання судового рішення, із врахуванням поданих відповідачем уточнень, та просив суд повернути з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України, про що ним подано відповідне письмове клопотання.

Після оголошеної судом перерви, 28.06.2023 р. представник позивача в підготовче судове засідання не з`явився.

Після оголошеної судом перерви, 28.06.2023 р. представник відповідача в підготовче судове засідання з`явився, зазначив, що позов визнає повністю та просить суд розстрочити виконання рішення суду у справі № 914/949/23 згідно графіку, викладеного у доповненні до клопотання про розстрочення виконання судового рішення за вх. № 15308/23 від 20.06.2023 р. із врахуванням поданої заяви за вх. № 16106/23 від 28.06.2023 р. про уточнення п. 9 графіку розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст. 81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими учасники справи обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення позовних вимог і які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/949/23 за результатами підготовчого провадження, у відповідності до ч. 3 ст. 185 ГПК України.

В судовому засіданні 28.06.2023 р., відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція прокурора та позивача.

У позовній заяві прокурор зазначає про невиконання відповідачем умов укладеного договору про пайову участь №75 26.03.2019 р. та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 12 566 639,51 грн. пайового внеску та понесені судові витрати, а також не заперечує проти розтермінування суми заборгованості згідно графіку запропонованого відповідачем та просить повернути з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України

Позиція відповідача.

24.05.2023 р. представником відповідача подано на адресу суду клопотання про розстрочення виконання судового рішення з додатками за вх. № 13006/23.

20.06.2023 р. представником відповідача подано на адресу суду доповнення до клопотання про розстрочення виконання судового рішення з додатками за вх. № 15308/23.

28.06.2023 р. представником відповідача подано на адресу суду заяву за вх. № 16106/23, відповідно до якої відповідачем уточнено п. 9 графіку розстрочення виконання рішення суду у даній справі.

28.06.2023 р. представник відповідача в підготовче судове засідання з`явився, зазначив, що позов визнає повністю та просить суд розстрочити виконання рішення суду у справі № 914/949/23 згідно графіку, викладеного у доповненні до клопотання про розстрочення виконання судового рішення за вх. № 15308/23 від 20.06.2023 р. із врахуванням поданої заяви за вх. № 16106/23 від 28.06.2023 р. про уточнення п. 9 графіку розстрочення виконання рішення суду, враховуючи важкий фінансовий стан підприємства, з огляду на долучені до справи письмові докази, які це підтверджують.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, заслухавши пояснення учасників справи, здійснивши огляд документів, суд встановив наступне.

26.03.2019 року між Департаментом економічної розвитку Львівської міської ради (позивач у справі) та ТзОВ «Будівельна кераміка Львова» (замовник за договором, відповідач у справі), укладено договір про пайову участь №75 (надалі Договір) при будівництві багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Стрийській,108 у м. Львові.

У відповідності до п.1.1 Договору, відповідач зобов`язується здійснити відрахування у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом сплати пайового внеску на умовах і у порядку, передбаченому цим Договором та згідно з п.2.2 Відповідач зобов`язується сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова в сумі 18 566 639, 51 грн.: 2 000 000,00 грн. - по 20 грудня 2019 року; 2 000 000,00 грн. - по 20 грудня 2020 року; 2 000 000,00 грн. - по 20 грудня 2021 року; 12 566 639,51 грн. - по 20.12.2022 року (але не пізніше дати прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію).

Прокурор у позовній заяві зазначає про те, що пайовий внесок в сумі 6 000 000,00 грн. відповідачем сплачено відповідно до квитанцій, а саме: 10.12.2019 в сумі 2 000 000,00 грн.; 02.12.2020 в сумі 2 000 000,00 грн.; 13.10.2021 в сумі 200 000,00 грн.; 21.10.2021 в сумі 200 000,00 грн.; 13.12.2021 в сумі 300 000,00 грн.; 21.12.2021 в сумі 1 300 000,00 грн.

Як встановлено судом, та не заперечується відповідачем, ТзОВ "Будівельна кераміка Львова" не виконано в повному обсязі зобов`язання за Договором про пайову участь №75 від 26.03.2019 р. щодо сплати платежу у сумі 12 566 639,51 грн.

Окрім того, позивачем 22.12.2022 р. листом за вихідним №2301-вих-114462 проінформовано відповідача про необхідність перерахування пайового внеску на створення і розвиток інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури і попереджено, що у випадку несплати коштів, сума боргу буде стягуватись у судовому порядку.

Відповіді на вказаний лист позивача щодо сплати вказаного боргу відповідач не надав, що і слугувало підставою для звернення прокурора з даним позовом до суду.

Оцінка суду.

Щодо звернення до Господарського суду Львівської області заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова з даною позовною заявою, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, пункт 35).

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Законом України № 113-IX від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» внесено зміни, в тому числі, до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», згідно з якою право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається, в тому числі, Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Згідно з ч. 4 ст.53ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до п. п. 3, 4, 5 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів, в їх основі завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (зокрема, економічних, соціальних) дій, програм, спрямованих на гарантування її економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо; інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді; із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах; поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної владичи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Окрім того, Верховний суд в постанові від 08.02.2019 у справі №915/20/18, зазначає, що «інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи».

Статтями 7, 140, 142 Конституції України та ст. ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, функціонування якого гарантується державою, є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Як визначено ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», селищні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить вирішення питань щодо затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.

Місцеве самоврядування є способом реалізації народом належної йому влади, яка діє на принципах (засадах) державної підтримки та гарантування державою місцевого самоврядування (ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з положеннями ст. 142 Конституції України, державною гарантією місцевого самоврядування є участь держави у формуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування.

Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб. (ст. 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Ненадходження коштів зі сплати пайового внеску до місцевого бюджету перешкоджає належному функціонуванню органу місцевого самоврядування, що порушує інтереси держави.

Бюджет розвитку місцевих бюджетів є складовою частиною спеціального фонду місцевих бюджетів (ч. 4 ст. 71 Бюджетного кодексу).

До надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, надходження бюджету розвитку місцевих бюджетів (ч.1 ст.69-1 Бюджетного кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу, надходження бюджету розвитку місцевих бюджетів включають зокрема кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, отримані відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Капітальні видатки бюджету розвитку спрямовуються на: соціально-економічний розвиток регіонів; виконання інвестиційних проектів; будівництво, капітальний ремонт та реконструкцію об`єктів соціально-культурної сфери і житлово- комунального господарства; будівництво газопроводів і газифікацію населених пунктів; будівництво і придбання житла окремим категоріям громадян відповідно до законодавства; збереження та розвиток історико-культурних місць України та заповідників; будівництво та розвиток мережі метрополітенів; придбання вагонів для комунального електротранспорту; розвиток дорожнього господарства; придбання шкільних автобусів та автомобілів швидкої медичної допомоги; оновлення матеріально-технічної бази комунальних закладів охорони здоров`я, комп`ютеризацію та інформатизацію закладів загальної середньої освіти і комунальних закладів охорони здоров`я; природоохоронні заходи; інші заходи, пов`язані з розширеним відтворенням.

Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету.

У разі, коли вичерпано можливості збалансування місцевих бюджетів і при цьому не забезпечується покриття видатків, необхідних для здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб, держава забезпечує збалансування місцевих бюджетів шляхом передачі необхідних коштів до відповідних місцевих бюджетів у вигляді дотацій та субвенцій відповідно до закону (ст. 66 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Таким чином, місцеві інтереси знаходяться у тісному зв`язку із загальнодержавними, характеризуються взаємозалежністю та взаємодоповненням. Як наслідок, у разі порушення економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, порушуються й інтереси держави в цілому.

Відтак, внаслідок не отримання коштів місцевим бюджетом за договором про пайову участь порушуються інтереси територіальної громади м. Львова та держави в цілому.

Велика палата Верховного суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, зазначила, що: «Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу, як стороні договору про пайову участь № 75 від 26.03.2019 р., з часу ненадходження коштів, з 20.12.2022, стало відомо про порушення його прав.

Франківською окружною прокуратурою міста Львова 07.02.2023 за вихідним №14.51/04-14-948вих-23 скеровано позивачу лист, в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та попереджено про те, що у разі невжиття заходів з метою стягнення заборгованості, такі буде вжито прокурором.

Листом Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради №2301- вих-15050 від 08.02.2023 прокуратуру повідомлено про наявність заборгованості, зазначено, що позов про стягнення коштів до суду не подавався, питання чи планується вжиття заходів реагування, причини не вжиття таких, залишено без відповіді.

Відтак, незважаючи на обізнаність позивача про існування заборгованості, позивач обмежився надісланням претензій на адресу відповідача, проте не вжив достатніх та ефективних заходів до захисту свого порушеного права, зокрема не пред`явив позов до суду.

Отже, у цьому випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку - територіальної громади) й замовника будівництва, та стягненні коштів за договором про пайову участь до бюджету. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 (справа № 903/129/18) зазначає, що сам факт не звернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Відтак, суд зазначає, що підставою для представництва інтересів держави в особі Львівської міської ради, шляхом подання позову є невиконання відповідачем договірних зобов`язань, що полягають у сплаті коштів до бюджету, що у свою чергу призвело до порушення інтересів держави, при тому, що позивачем, як уповноваженим органом, не вжито заходів з метою стягнення відповідних коштів до бюджету.

Наведене є підставою для звернення прокурора до суду із даним позовом з метою захисту інтересів держави в особі позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є укладений договір про пайову участь №75 від 26.03.2019 р.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідач не виконав зобов`язань за Договором про пайову участь №75 від 26.03.2019 р. щодо сплати пайового внеску у сумі 12 566 639,51 грн., що не заперечується відповідачем.

У матеріалах справи відсутні докази, що Договір про пайову участь №75 від 26.03.2019 р. визнавався судом недійсним чи неукладеним, договірними сторонами розірваний чи змінений не був.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора на суму 12 566 639,51 грн. є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними, вірогідними доказами, не спростовані відповідачем.

Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 24.05.2023 р. представником відповідача подано на адресу суду клопотання про розстрочення виконання судового рішення з додатками за вх. № 13006/23.

20.06.2023 р. представником відповідача подано на адресу суду доповнення до клопотання про розстрочення виконання судового рішення з додатками за вх. № 15308/23.

28.06.2023 р. представником відповідача подано на адресу суду заяву за вх. № 16106/23, відповідно до якої відповідачем уточнено п. 9 графіку розстрочення виконання рішення суду у даній справі.

У доповненні до клопотання про розстрочення виконання судового рішення за вх. № 15308/23 від 20.06.2023 р., із врахуванням поданої заяви про уточнення за вх. № 16106/23 від 28.06.2023 р., відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду про стягнення 12 566 639,51 грн. за наступним графіком: до 30 серпня 2023 року 1 000 000,00 грн.; до 30 вересня 2023 року 1 000 000,00 грн.; до 30 жовтня 2023 року 1 000 000,00 грн.; до 30 листопада 2023 року 1 000 000,00 грн.; до 30 березня 2024 року 1 000 000,00 грн.; до 30 квітня 2024 року 1 000 000,00 грн.; до 30 травня 2024 року 1 000 000,00 грн.; до 20 червня 2024 року 5 566 639,51 грн.; до 30 серпня 2023 року - судовий збір в розмірі 75 399,84 грн.

У доповненні до клопотання про розстрочення виконання судового рішення за вх. № 15308/23 від 20.06.2023 р. відповідач посилається на те, що з метою виконання умов та зобов`язань за договором, ТзОВ "Будівельна кераміка Львова" систематично перераховує кошти у бюджет міста Львова. Проте, відповідач зазначає, що обставини, які склалися в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, спричинили затримку із сплатою пайового внеску у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова. 28.02.2022 року листом № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України, на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні. Відповідач зазначає, що введення воєнного стану призвело до змін у діяльності ТзОВ «Будівельна кераміка Львова» та частина працівників мобілізовані до Збройних Сил України. Із початку війни, діяльність ТзОВ «Будівельна кераміка Львова» спрямована на допомогу та підтримку Збройних Сил України. Відтак, відповідач зазначає, що вказані фактори призвели до затримки та спричинили затримку із сплатою пайового внеску у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова. Відповідач робить все можливе для погашення заборгованості перед Департаментом економічного розвитку ЛМР, у зв`язку із чим повідомляє суд, що має намір повністю та добровільно погасити заборгованість у розмірі 12 566 639,51 грн. за договором про пайову участь № 75 від 26.03.2019 року, але на даний час на банківському рахунку недостатньо грошових коштів, та відсутнє майно для виконання судового рішення, що підтверджується банківськими виписками по рахунку за період з 15.06.2023р. по 15.06.2023 р., в яких вбачається лише видаткові операції та залишок коштів в розмірі 1050,33 грн. Копії банківських виписок долучено відповідачем до матеріалів справи.

Також, відповідач наголошує на тому, що його складна фінансова ситуація зумовлена відсутністю достатнього рівня доходу від реалізації нерухомості, що в свою чергу зумовлено складною ситуацією в країні в цілому. Тому, на кінець 2022 року компанія отримала фінансовий результат (збиток) у сумі 1 545 000,00 грн, що і продовжується зберігатися і в 1 - му кварталі 2023 року - збиток (1 141 100,00 грн.). Зазначене підтверджується фінансовою звітністю малого підприємництва ТзОВ «Будівельна кераміка Львова» за 2022 рік та фінансовою звітністю малого підприємництва ТзОВ «Будівельна кераміка Львова» за І квартал 2023 року. Копії вказаних документів долучено відповідачем до матеріалів справи.

З метою належного виконання зобов`язань за договором, відповідач звернувся до Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради із заявою за вих.№ 01/05/23-1 від 01.05.2023 щодо розтермінування (протягом двох років) погашення заборгованості у розмірі 12 566 639,51 грн. із сплати пайового внеску у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова.

На вказану заяву, відповідачем отримано лист Департаменту економічного розвитку за вих.№2301-вих-56979 від 11.05.2023 року, відповідно до якого вбачається, що Департамент економічного розвитку Львівської міської ради погоджує розтермінування заборгованості суми 12 566 639,51 грн. пайового внеску за умови розтермінування заборгованості протягом одного року.

Крім того, відповідач зазначає, що реалізовує проект будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими та прибудованими офісними приміщеннями, підземним паркінкогом, центром розвитку дитини з 2017 року. Реалізовуючи вищезгаданий проект, компанія взяла на себе зобов`язання забезпечити мешканців необхідною інфраструктурою, а саме виконати роботи, відповідно з генеральним планом м.Львова та план зонування території Франківського району міста Львові, містобудівними умовами та обмеженнями.

Відповідач зазначає, що будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими та прибудованими офісними приміщеннями, підземним паркінкогом, центром розвитку дитини, здійснюється на підставі дозволу на виконання будівельних робіт №ІУ 81 від 15.03.2014 року. Проте, станом на даний час будівництво ще триває, що підтверджується листом генерального підрядника ТОВ «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬНС» № 14/06/23-1 від 14.06.2023 року. Відтак, всі кошти спрямовані на завершення будівництва та передачі права власності на квартири покупцям. Крім того, відповідач зазначає, що оплата всієї суми заборгованості у розмірі 12 566 639,51 грн. за договором про пайову участь № 75 від 26.03.2019 р. без розтермінування призведе до зупинення будівництва та негативних наслідків для господарської діяльності відповідача.

Стосовно поданого клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Згідно частиною 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності у резолютивній частині вказується, зокрема, про порядок і строк виконання рішення, а також надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні (частина 1 статті 239 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, за змістом наведеної норми, розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Положеннями частини 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У свою чергу, завданням господарського судочинства згідно приписів статті 2 Господарського процесуального України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Враховуючи вищевикладені обставини, зокрема, ступінь вини відповідача у виникненні спору, його фінансове становище та інші обставини, які викладені у клопотанні про розстрочення судового рішення за вх. № 13006/23 від 24.05.2023 р., доповненні до клопотання про розстрочення виконання судового рішення за вх. № 15308/23 від 20.06.2023 р., суд, беручи до уваги пояснення прокурора і письмові пояснення позивача, які не заперечили проти задоволення клопотання представника відповідача про розстрочення виконання судового рішення згідно запропонованого відповідачем графіку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення у даній справі за визначеним графіком.

Разом із тим, при задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду, судом також враховано приписи частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за якими розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

28.06.2023 р. прокурором подано на адресу суду клопотання (за вх. № 2523/23) про повернення з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, з врахуванням визнання позову відповідачем на стадії підготовчого провадження розгляду справи № 914/949/23, на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судом встановлено, що при поданні позову, прокурором сплачено судовий збір в розмірі 150 799,67 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 471 (внутрішній номер 262539418) від 17.03.2023 р. на суму 150 799,67 грн., яка міститься в матеріалах справи.

Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про повернення судового збору за вх. № 2523/23 від 28.06.2023 р. задоволити та повернути Львівській обласній прокуратурі з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 75 399,84 грн., cплаченого Львівською обласною прокуратурою платіжною інструкцією № 471 (внутрішній номер 262539418) від 17.03.2023 р. на суму 150 799,67 грн.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, сплачений судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню на користь прокуратури 75 399,84 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 185, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 191, ст.ст. 236-241, 327, 331 ГПК України, Законом України "Про судовий збір", суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна кераміка Львова" (79000, м. Львів, вул. Саксаганського, 3/9; код ЄДРПОУ №32408830) на користь позивача: Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, 1 код ЄДРПОУ №34814859) 12 566 639,51 грн. заборгованості.

3.Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна кераміка Львова" (79000, м. Львів, вул. Саксаганського, 3/9; код ЄДРПОУ №32408830) на користь: Львівської обласної прокуратури (79005, пр-т Шевченка, 17/19; код ЄДРПОУ № 02910031) 75 399,84 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

5. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Львівської області від 28.06.2022 р. згідно з наступним графіком:

- до 30 серпня 2023 року 1 000 000,00 грн.

- до 30 вересня 2023 року 1 000 000,00 грн.

- до 30 жовтня 2023 року 1 000 000,00 грн.

- до 30 листопада 2023 року 1 000 000,00 грн.

- до 30 березня 2024 року 1 000 000,00 грн.

- до 30 квітня 2024 року 1 000 000,00 грн.

- до 30 травня 2024 року 1 000 000,00 грн.

- до 20 червня 2024 року 5 566 639,51 грн.

- до 30 серпня 2023 року - судовий збір в розмірі 75 399,84 грн.

6. Повернути Львівській обласній прокуратурі (79005, пр-т Шевченка, 17/19; код ЄДРПОУ № 02910031) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 75 399,84 грн., cплаченого Львівською обласною прокуратурою платіжною інструкцією № 471 (внутрішній номер 262539418) від 17.03.2023 р. на суму 150 799,67 грн.

7. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 07.07.2023 р.

Суддя Долінська О.З.