ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2645/22

Розглянувши матеріали справи за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»

про стягнення 52 443,84 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засіданні Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Рябченюк Л.П.

відповідача: Ярмак М.М.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (надалі ? позивач) до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (надалі ? відповідач) прo стягнення 52 443,84 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.12.2022 року відкрито провадження у справі № 911/2645/22 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 26.01.2023 року.

У зв`язку з оголошенням сигналу «Повітряна тривога» судове засідання у справі № 911/2645/22 не відбулося і було перенесено на 23.02.2023 року.

У судовому засіданні 23.02.2023 року оголошувалась перерва в розгляді справи на 16.03.2023 року.

У судовому засіданні 16.03.2023 року оголошувалась перерва в розгляді справи на 06.04.2023 року.

У судовому засіданні 06.04.2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 06.04.2023 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 20.01.2017 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - Орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Міжнародні авіалінії України» (далі - Орендар) укладений Договір оренди №1932 індивідуально визначеного (нерухомого майна), що належить до державної власності (далі - Договір).

У постанові Великої палати Верховного суду від 16.02.2021 року у справі №911/2390/18 суд дійшов висновку, що до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України (виключна підсудність).

Враховуючи, що до даного спору має застосовуватись виключна підсудність за місцезнаходженням нерухомого майна, яке розташоване в Київській області, даний спір має розглядатись Господарським судом Київської області.

Відповідно до п. 1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину приміщення №1 площею 170,0 кв.м в будівлі Док-ангару «Східний» (інв. №47504), (далі - Майно), що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - Балансоутримувач, позивач).

Згідно з п.3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за яких здійснюється платіж.

Згідно з умовами пункту 5.3 Договору Орендар взяв на себе зобов`язання своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до Державного бюджету та Балансоутримувачу.

На виконання умов Договору, для сплати орендної плати за період листопад 2021 - лютий 2022, вересень 2022 позивачем відповідачу виставлено рахунки-фактури №76/2907 від 30.11.2021 року, №76/3112 від 31.12.2021 року, №76/234 від 31.01.2022 року, №76/400 від 28.02.2022 року та №897/830 від 12.09.2022 року з яких до сплати на користь позивача належить 31 608,37 грн.

Також позивачем надано відповідачу акти приймання-здачі виконаних послуг від 30.11.2021 року, 31.12.2021 року, 31.01.2022 року, 28.02.2022 року та 13.09.2022 року.

Отримання відповідачем Рахунків та Актів за період з 01.11.2021 року по 31.01.2022 року підтверджується реєстрами виданих/отриманих оригіналів документів з підписами уповноваженої особи Відповідача (копії додаються).

Акт приймання-здачі виконаних послуг за лютий 2022 року та Акт приймання-здачі виконаних послуг і Рахунок-фактура за вересень 2022 року були надіслані в електронному вигляді, підписані за допомогою ЕЦП, через ПЗ Me.Doc.

Однак, у порушення взятих на себе зобов`язань за пунктом 5.3 Договору відповідач не сплатив на користь позивача плату за оренду Майна за період листопад 2021 - лютий 2022 та вересень 2022, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 31 608,37 грн. (30% належних позивачу як Балансоутримувачу платежів).

Відповідно до пункту 9.1 Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати, за весь період невиконання зобов`язання включно.

Правова позиція щодо можливості нарахування пені до моменту повного погашення простроченої заборгованості викладена в постанові КГС ВС від 10.09.2020 року у справі №916/1777/19 відповідно до якої: «За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 ГК у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Позивачем в позові нараховано відповідачу відповідно до п. 3.7 Договору 10 061,19 грн. пені.

Крім того, п. 3.8 Договору передбачено, що у разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Враховуючи, що заборгованість відповідача за Договором становить більше трьох місяців, позивач просить стягнути 3 160,84 грн. штрафу (у розмірі 10% від суми заборгованості 31 608,37 грн).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач також просить стягнути з відповідача 799,27 грн. 3% річних та 6 814,18 грн. інфляційних.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив про безпідставність нарахування заборгованості в 100% розмірі, що суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» від 15.07.2020 року № 611, яка передбачає, що на період дії карантину, нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. № 786, здійснюється у розмірі 50 % суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з Додатком 2. Орендодавці державного майна забезпечують нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

Додаток 2 до Постанови № 611 встановлює, що нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків орендарям, які використовують нерухоме державне майно для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів.

Оскільки відповідач є транспортним підприємством, яке використовує орендоване приміщення для надання послуг з перевезення пасажирів, то на нього розповсюджуються положення Постанови № 611 у зв`язку із чим нарахування орендної плати мало здійснюватися у розмірі 50 % від орендної плати, нарахованої за звичайних умов.

Відповідач зазначає, що сума орендної плати за спірний період має становити 15 820,46 грн., що складає 50% від договірної орендної плати.

Також відповідач просив зменшити нараховані штрафні санкції, посилаючись на їх не співмірність.

У відповіді на відзив позивач заперечував доводи відповідача в частині нарахованих штрафних санкцій, в частині основного боргу позивач пояснень не надав.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 15 787,91 грн. та просив зменшити штрафні санкції на 90%.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відносини найму регулюються відповідними статтями Цивільного кодексу України, зокрема статтею 759 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Таким чино, позивачем доведено факт існування орендних відносин з відповідачем за Договором, в яких зобов`язання зі сплати орендних платежів своєчасно та в повному обсязі не виконувались. Відповідачем позовні вимоги не спростовані.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» від 15.07.2020 року № 611 та Додатку 2 до Постанови № 611, оскільки відповідач є транспортним підприємством, яке використовує орендоване приміщення для надання послуг з перевезення пасажирів, нарахування орендної плати мало здійснюватися у розмірі 50 % від орендної плати, нарахованої за звичайних умов.

Таким чином, за наведений в позові період відповідач мав сплатити 15 820,46 грн., що складає 50% від договірної орендної плати, що відповідачем визнано у відзиві.

Враховуючи встановлений в ході розгляду спору факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орендних платежів в сумі 15 820,46 грн., вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, штрафу, 3% річних та інфляційних підлягають сплаті з правильної суми заборгованості, тому підлягають задоволенню в сумі 5 035,78 грн. пені, 1 582,04 грн. штрафу, 400,04 грн. 3% річних, 3 410,60 грн. інфляційних втрат.

При цьому, суд не вбачає джостатніх підстав для зменшення неустойки (пені, штрафу), зменшення річних та інфляційних не передбачено.

Згідно зі ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1 241,77 грн. витрат по сплаті судовго збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» прo стягнення 52 443,84 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (, 01030, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 4) на користь на користь Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, код 20572069) 15 820,46 грн. основного боргу, 5 035,78 грн. пені, 1 582,04 грн. штрафу, 400,04 грн. 3% річних, 3 410,60 грн. інфляційних втрат та 1 241,77 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В задоволенні решти позовних вимог Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 30.06.2023 року