ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2023 р. Справа№ 910/11970/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Прокопенко О.В.

учасники справи:

від позивача: Войтюк Д.В.

від відповідача: Коваль О.С.

від третьої особи 1: не з`явився

від третьої особи 2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 (повний текст складено 20.03.2023)

у справі №910/11970/22 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Укренерго"

третя особа -2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення 1 221 657,83 грн

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 1 221 657,83 грн, у тому числі 1 046 813,36 грн основного боргу, 101 567,53 грн пені, 73 276,94 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором № 06-ГП/21/1747/01/21 від 28.05.2021 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлену електричну енергію.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/11970/22 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі № 910/11970/22 в частині стягнення 725 085,14 грн основного боргу. Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" (07300, Київська область, м. Вишгород; ідентифікаційний код: 20588716) 321 728 (триста двадцять одну тисячу сімсот двадцять вісім) грн 22 коп. основного боргу, 101 567 (сто одну тисячу п`ятсот шістдесят сім) грн 53 коп. пені, 73 276 (сімдесят три тисячі двісті сімдесят шість) грн 94 коп. штрафу, 7 448 (сім тисяч чотириста сорок вісім) грн 59 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано наступним. Закриваючи провадження у частині стягнення 725 085,14 грн основного боргу суд виходив з того, що предмет спору в частині стягнення з відповідача 725 085,14 грн основного боргу припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, також суд першої інстанції зазначав, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 321 728,22 грн на підставі Договору за поставлену електричну енергію. Стосовно стягнення штрафних санкцій задовольняючи дані вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судом було здійснено перерахунок даних вимог і на переконання суду першої інстанції позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у розмірі 101 567,53 грн пені та 73 276,94 грн штрафу за розрахунком позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Гарантований покупець" подало апеляційну скаргу, в якій просить відстрочити сплату судового збору за подання цієї апеляційної скарги до ухвалення Північним апеляційним господарським судом постанови у даній справі; прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/11970/22 в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ДП "Гарантований покупець" 321728,22 грн основного боргу, 101 567,53 грн пені, 73 276,94 грн штрафу, 7 448,59 грн витрат по сплаті судового збору і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог; судові витрати за подання цієї апеляційної скарги покласти на позивача.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог ухвалено з неповним дотриманням норм матеріального права. Зокрема відповідач зазначав, що позивач не обґрунтував факти купівлі-продажу електричної енергії у червні 2021 року, її вартість та відповідно заборгованість станом на дату розрахунку, яка є базою нарахування пені.

Відповідач також зазначав, що при розгляді справи підлягали застосуванню положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.ч.1,2 ст. 233 ГК України та висновок Верховного Суду щодо можливості зменшення розміру штрафних санкцій, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі №9002/417/18, оскільки дана електроенергія придбавалась відповідачем на виконання покладених на нього спеціальних обов`язків із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів. Крім того, відповідач зазначав, що позивач звернувся з позовом до суду першої інстанції з пропущенням строку позовної давності.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" у справі №910/11970/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Апеляційна скарга Державного підприємства "Гарантований покупець" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11970/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/11970/22.

19.04.2023 на адресу суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду від 02.03.2023 у справі №910/11970/22 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині, а саме сплату судового збору у розмірі 11 172,88 грн

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/11970/22 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду від 02.03.2023 у справі №910/11970/22. Розгляд справи призначено на 07.06.2023.

11.05.2023 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, з підстав законності рішення та необґрунтованості апеляційної скарги.

31.05.2023 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про залучення Кабінету Міністрів України у якості третьої особи, в обґрунтування свого клопотання відповідач зазначав, що залучення КМУ є доцільним з підстав позовних вимог, оскільки рішення у даній справі може вплинути на його права та обов`язки.

Також, 31.05.2023 від відповідача надійшло клопотання про зменшення неустойки, оскільки судом першої інстанції не було задоволено аналогічне клопотання, крім того не було дотримано розумного балансу між інтересами боржника та кредитора.

Крім того, 31.05.2023 від відповідач надійшло клопотання про закриття провадженні в частині 321 728,22 грн, оскільки ГП було сплачено за договором від 28.05.2023 суму 321 728,22, що підтверджується платіжним дорученням №294 745 від 19.05.2023, вирішити питання щодо повернення судового збору відповідачу,

У судове засідання, яке відбулося 07.06.2023 з`явились усі учасники справи, які надали суду пояснення стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі. Судом було заслухано пояснення сторін, стосовно клопотання відповідача про залучення КМУ у якості третьої особи, крім того ставилось на обговорення клопотання відповідача про закриття провадження у справі. Представник позивача просив суд оголосити перерву в судовому засідання для змоги перевірити зарахування зазначених коштів. Колегія суддів заслухавши пояснення представників, вирішила оголосити перерву в судовому засіданні до 20.06.2023.

Розпорядженням керівника апарату від 19.06.2023 № 09.1-08/2170/23 призначено повторний автоматизований розподіл справи у справі №910/11970/22 у зв`язку із перебуванням судді Алданової С.О. на лікарняному з 12.06.2023.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2023 у справі у справі №910/11970/22 для розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" визначено колегію суддів: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 до провадження у визначеному складі суддів.

У судове засідання, яке відбулося 20.06.2023 з`явились представники позивача та відповідача. Представник позивача підтвердив зарахування коштів у сумі 321 728,22 грн У судових дебатах відповідач просив закрити провадження у частині сплачених коштів та задовольнити апеляційну скаргу, представник позивача просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Клопотання ДП "Гарантований покупець" про залучення у якості третьої особи КМУ судом відхиляється, як не обґрунтоване.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача вирішила оголосити постанову, якою апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" залишено без задоволення, закрити провадження у частині стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" 321 728, 22 грн основного боргу провадження закрити і в цій частині рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2023 скасувати, в іншій частині залишити рішення суду першої інстанції без змін, при цьому суд апеляційної інстанції керувався наступним.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде установлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 275 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за установленою підсудністю;

6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом установлено, що 28.05.2021 між Приватним акціонерним товариством "Укргідроенерго" (далі - позивач, продавець) та Державним підприємством "Гарантований покупець" (далі - відповідач, покупець) укладено Договір купівлі-продажу електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів № 06-ГП/21/1747/01/21, за умовами якого продавець зобов`язаний продати електричну енергію гарантованому покупцю, а гарантований покупець зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цьому Договорі.

Відповідно до п. 2.2 Договору сторони погодили, що обсяги електричної енергії, що продаються і купуються за цим Договором, є договірними зобов`язаннями щодо відпуску продавцем та відбору гарантованим покупцем електричної енергії.

Пунктами 3.1, 3.2 Договору передбачено, що періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год першого календарного дня по 24:00 год останнього календарного дня такого періоду.

Період постачання може визначатися кількістю календарних діб постачання, календарними датами початку і закінчення календарного тижня/місяця/кварталу тощо.

Обсяг електричної енергії, що купується та продається за цим Договором, у періоді постачання визначається за результатами проведеного електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання.

Відповідно до п. 3.3 Договору відпуск/відбір купленої електричної енергії у періоді постачання здійснюється згідно з графіком відпуску/відбору електричної енергії, що зазначається у Додатковій угоді для періоду постачання.

За умовами пункту 3.7 Договору право власності та ризик втрати електричної енергії переходить від продавця до гарантованого покупця у точках комерційного обліку на відпуск, що розташовані на межі балансової належності електричних мереж продавця.

Купівля-продаж електричної енергії здійснюється за ціною, яка визначається за результатами проведеного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання. Купівля-продаж електричної енергії за цим Договором здійснюється з нарахуванням податку на додану вартість відповідно до вимог чинного законодавства України (пункт 4.1 Договору).

За умовами п. 4.3 Договору гарантований покупець здійснює оплату продавцю за електричну енергію, купівля-продаж якої здійснена у розрахунковому місяці, наступним чином:

- не пізніше 01 числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем - у розмірі 30% вартості електричної енергії, купівля-продаж якої здійснена у такому розрахунковому місяці;

- не пізніше 11 числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем - у розмірі 40% вартості електричної енергії, купівля-продаж якої здійснена у такому розрахунковому місяці;

- не пізніше 20-го числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем - остаточний платіж у розмірі 30% від вартості електричної енергії купівля-продаж якої здійснена у такому розрахунковому місяці.

Згідно з п. 4.4 Договору сума гарантійного внеску, внесена гарантованим покупцем для участі в аукціоні, після його фактичного надходження від організатора аукціону на банківський рахунок продавця зараховується продавцем як оплата електричної енергії за цим Договором, із врахуванням строку та порядку оплати, визначених у п. 4.3 цього Договору.

Гарантований покупець не пізніше двох робочих днів з дати отримання продавцем гарантійного внеску додатково забезпечує перерахування продавцю суми податку на додану вартість за ставкою 20% від вартості електричної енергії, яка дорівнює сплаченому гарантійному внеску. Зарахуванням суми податку на додану вартість здійснюється продавцем з урахуванням порядку оплати, визначеного у п. 4.3 цього Договору.

Пунктом 4.5 Договору узгоджено, що якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то днем закінчення такого строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до п. 4.7 Договору оплату за куплену електричну енергію гарантований покупець здійснює грошовими коштами в національній валюті, що перераховуються на банківський рахунок продавця, вказаний у розділі 13 цього Договору, або на інший банківський рахунок продавця, про реквізити якого продавець повідомив електронним листом з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи) не менш ніж як за 2 календарні дні до дати платежу з подальшим підтвердженням цього у письмовому вигляді.

Оплата за цим Договором вважається належним чином здійсненою за умови оплати Гарантованим покупцем за електричну енергію на банківський рахунок продавця, що вказаний продавцем останнім. Датою отримання оплати вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок продавця.

Цей Договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 20.07.2021. В частині виконання фінансових зобов`язань Договір діє до їх повного виконання (п. 11.1 Договору).

28.05.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1/1748/01/21 до Договору, за умовами якої відповідно до результатів електронного аукціону № ЕР-280521-GB, що відбувся 28.05.2021, аукціонного свідоцтва № 03-EP-280521-GB та Договору гарантований покупець купує у продавця електричну енергію для загальносуспільних інтересів, на таких умовах:

- періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 годин 01 червня 2021 року по 24:00 годин 30 червня 2021 року (далі - період постачання);

- обсяг електричної енергії, що купується та продається у періоді постачання відповідно до умов цієї Додаткової угоди становить 228 240 МВт год.;

- ціна електричної енергії становить 10,00 грн за 1 МВт год, крім того ПДВ - 2,00 грн, разом 12,00 грн;

- вартість електричної енергії становить 2 282 400,00 грн, крім того ПДВ - 456 480,00 грн, разом - 2 738 880,00 грн;

- гарантований покупець зобов`язується оплатити продавцю вартість електричної енергії відповідно до умов Договору;

- продавець продає, а гарантований покупець купує електричну енергію за графіком, що додається до цієї Додаткової угоди до цього Договору.

З матеріалів справи убачається, що на виконання умов Договору, 30.06.2021 сторонами підписано без заперечень та зауважень Акт купівлі-продажу електричної енергії № 06 за червень 2021 року, за яким позивач продав відповідачу електричну енергію обсягом 228 240 МВт/год загальною вартістю 2 738 880,00 грн

Водночас позивач зазначав, що відповідач взятих на себе за Договором зобов`язань щодо своєчасної оплати поставленої йому в червні 2021 року електричної енергії виконав неналежним чином, допустивши прострочення оплати, в зв`язку з чим, Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго" звернулося до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 1 046 813,36 грн основного боргу, 101 567,53 грн пені, 73 276,94 грн штрафу.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України установлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не установлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, установленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом було установлено, що на виконання умов Договору, 30.06.2021 сторонами підписано без заперечень та зауважень Акт купівлі-продажу електричної енергії № 06 за червень 2021 року, за яким позивач продав відповідачу електричну енергію обсягом 228 240 МВт/год загальною вартістю 2 738 880,00 грн

За умовами п. 4.3 Договору гарантований покупець здійснює оплату продавцю за електричну енергію, купівля-продаж якої здійснена у розрахунковому місяці, наступним чином:

- не пізніше 01 числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем - у розмірі 30% вартості електричної енергії, купівля-продаж якої здійснена у такому розрахунковому місяці;

- не пізніше 11 числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем - у розмірі 40% вартості електричної енергії, купівля-продаж якої здійснена у такому розрахунковому місяці;

- не пізніше 20-го числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем - остаточний платіж у розмірі 30% від вартості електричної енергії купівля-продаж якої здійснена у такому розрахунковому місяці.

Судом першої інстанції було установлено, що відповідачем здійснено часткову оплату поставленої електричної енергії у розмірі 1 692 066,64 грн, унаслідок чого за відповідачем рахувалася заборгованість у розмірі 1 046 813,36 грн.

Водночас, матеріалами справи, її фактичними обставинами установлено, що після відкриття провадження у справі відповідачем на користь позивача в рахунок погашення основної заборгованості сплачено 725 085, 14 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 268 523 від 06.12.2022.

Отже, з матеріалів справи убачається, що відповідачем частково сплачено на користь позивача суму основної заборгованості.

Стаття 231 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Ураховуючи, що предмет спору в частині стягнення з відповідача 725 085,14 грн основного боргу припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 725 085,14 грн.

Частиною 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті, у зв`язку з чим і результат вирішення спору відсутній, то при вирішенні питання щодо розподілу/повернення судового збору в даному випадку підлягає застосуванню положення п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Матеріали справи не містять клопотання позивача про повернення судового збору у розмірі 10 876,28 грн.

Ураховуючи сплату відповідачем заборгованості у розмірі 725 085,14 грн, у відповідача лишилась заборгованість за Договором № 06-ГП/21/1747/01/21 у розмірі 321 728,22 грн.

Звертаючись із апеляційною скаргою, відповідач просив суд скасувати повністю рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог, отже і в частині залишку основної заборгованості у сумі 321 728,22 грн.

З матеріалів справи убачається, що відповідач ДП "Гарантований покупець", подав до суду апеляційної інстанції клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення залишку основної заборгованості у розмірі 321 782,22 грн, надавши суду у якості доказу платіжну інструкцію №294 745 від 19.05.2023 про сплату Приватному акціонерному товариству "Укргідроенерго" 321 782,22 грн, в призначенні платежу зазначивши «оплата за е/е 06.2021 р. згідно дог. № 06-ГП/21/1747/01/21 та ДУ №1/1748/01/21 від 28.05.2021 ». Представник позивача у судовому засіданні 20.06.2023 підтвердив зарахування коштів у розмірі 321 728,22 грн.

Пунктом 2 частини першої статті 231 ГПК України установлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення суду першої інстанції, у разі подання апеляційної скарги, набирає законної сили після прийняття постанови апеляційним господарським судом за наслідками апеляційного перегляду, а відтак залишення без змін рішення суду першої інстанції про стягнення боргу, якого не існувало на момент прийняття такого рішення, свідчить про невиправдане втручання у право особи на мирне володіння його майном. Не зважаючи на те, що, як встановив апеляційний господарський суд, суд першої інстанції в межах наданих доказів прийняв законне і обґрунтоване рішення, зайвий формалізм не повинен створювати надмірний тягар для сторін. Фактично, стягнення боргу за рахунок іпотечного майна у разі відсутності такого боргу порушить принцип справедливості.

В силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" , завданням суду є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, прав і свобод, тоді як особливо вузьке тлумачення процесуальних норм суперечить цим завданням.

Беручи до уваги установлені фактичні обставини справи, а саме сплату відповідачем залишкової заборгованості за Договором № 06-ГП/21/1747/01/21 у розмірі 321 728,22 грн та керуючись ст. 278 ГПК України, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 321 728,22 грн та скасування рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2023 у цій частині.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.03.2021 у справі № 914/1034/18.

Крім того, зі змісту позовної заяви убачається, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 101 567,53 грн пені та 73 276,94 грн штрафу. Розглянувши дану вимогу суд установив наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ст. 230 Господарського кодексу України).

Визначення поняття "пеня" міститься у частині 3 статті 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

В силу приписів статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

За умовами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не установлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2. Договору у випадку незабезпечення гарантованим покупцем повної оплати за електричну енергію до 20-го числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем, гарантований покупець сплачує продавцю пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (яка діє на день прострочення) від простроченої суми вказаного платежу, без врахування дня фактичної оплати.

Згідно з п. 6.3 Договору за прострочення оплати гарантованим покупцем остаточного платежу, що передбачений п. 4.3 цього Договору, на строк понад 30 календарних днів, гарантований покупець додатково сплачує продавцю штраф у розмірі 7% від простроченої суми вказаного платежу.

Отже, ураховуючи вищенаведені норми колегією суддів було здійснено розрахунок заявлених до стягнення пені та штрафу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у розмірі 101 567,53 грн пені та 73 276,94 грн штрафу за розрахунком позивача.

Крім того, як убачається із матеріалів справи, відповідачем у суді першої інстанції було подано клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки, про що відповідач зазначав у апеляційній скарзі також, як на підставу своїх вимог.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В свою чергу статтею 258 Цивільного кодексу України, визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-ІХ.

Указаним законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: "12. Під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 09.12.2020 № 1236 (зі змінами та доповненнями) карантин установлено з 12.03.2020 до 01.10.2021 на всій території України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2021 карантин продовжено до 31.12.2021.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236" від 19.08.2022 № 928 було продовжено до 31.12.2022 на всій території України карантин через COVID-19 та режим надзвичайного стану.

З огляду на те, що позивач звернувся до суду із позовом 04.11.2022, ураховуючи строки початку перебігу позовної давності та продовження законом строків позовної давності на строк дії карантину, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача пені та штрафу (неустойки) відбулось в межах строку позовної давності та відповідно про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення неустойки в повному обсязі.

Крім того, відповідачем у суді першої та апеляційної інстанціях було заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки. Розглянувши яке суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому згідно положень ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

В свою чергу суд зазначає, що відповідач заявивши клопотання про зменшення розміру неустойки не надав суду достатніх доказів та не навів обставин, які могли свідчити про поважність причин неналежного виконання зобов`язання, винятковість обставин чи невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені), наслідкам порушення зобов`язання.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки.

Ураховуючи викладене вище, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" до Державного підприємства "Гарантований покупець" підлягають задоволенню у розмірі 101 567,53 грн пені, 73 276,94 грн штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги ДП "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2023 у справі №910/11970/22.

Беручи до уваги вищенаведені та установлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів дійшла висновку про закриття провадження у справі №910/11970/22 в частині стягнення з ДП "Гарантований покупець" на користь Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" 321 728,22 грн основного боргу та скасування рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2023 у справі №910/11970/22 у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін.

Стосовно клопотання відповідача про повернення судового збору останньому у зв`язку із закриттям провадження у частині стягнення залишкової суми основної заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається виключно за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За змістом положень статті 7 Закону України "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, установленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Пунктами 1, 2, 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (далі - Порядок № 787), передбачено, що його розроблено, зокрема, на виконання положень статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Порядок № 787 визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, зокрема податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету. У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства платник подає оригінал або належним чином засвідчену копію ухвали суду разом із його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (у разі знаходження оригіналу документа на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до бюджету, в матеріалах судової справи та зазначення про це в ухвалі суду).

З огляду на те, що провадження у справі № 910/11970/22 закрито в частині стягнення з ДП "Гарантований покупець" на користь Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" 321 728,22 грн основного боргу у суді апеляційної інстанції, то судовий збір у розмірі 7 238, 88 грн, сплачений відповідно до платіжної інстанції №380 від 27.04.2023

підлягає поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Ураховуючи залишення рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2023 у справі №910/11970/22 в частині стягнення 101 567 (сто одну тисячу п`ятсот шістдесят сім) грн 53 коп. пені, 73 276 (сімдесят три тисячі двісті сімдесят шість) грн. 94 коп. штрафу без змін, сума судового збору сплаченого відповідачем при поданні апеляційної скарги у розмірі 3 934,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України та статті 7 Закон України "Про судовий збір", Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/11970/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/11970/22 в частині стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" (07300, Київська область, м. Вишгород; ідентифікаційний код: 20588716) 321 728 (триста двадцять одну тисячу сімсот двадцять вісім) грн 22 коп. основного боргу скасувати та закрити провадження у цій частині.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/11970/22 залишити без змін.

3. Повернути Державному підприємству "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27; ідентифікаційний код 43068454) із спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 7 238, 88 грн, сплачений відповідно до платіжної інстанції №380 від 27.04.2023.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/11970/22 у розмірі 3 934,00 грн покласти на ДП "Гарантований покупець".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.07.2023.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран