ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2023 Справа № 917/36/23

Суддя Погрібна С.В., після виходу з відпустки, розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "АрселорМіталл Кривий Ріг", вул. Орджонікідзе, 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50006

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки", вул. Старокотелевська, 2, м. Полтава, Полтавська область, 36015

про стягнення коштів,

без виклику сторін,

УСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "АрселорМіталл Кривий Ріг" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" про стягнення 229 662,94 грн неустойки згідно Договору № 575 від 23.03.2021 на виконання ремонтних/відновлюваних робіт обладнання.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву на позов, оформленого згідно з вимогами частини 3 статті 165 ГПК України, з додатками, передбаченими частинами 6, 7 статті 165 ГПК України - 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановлено відповідачу строк для подання заяви з запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченої приписами частини 4 статті 250 ГПК України - 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановлено відповідачу строк для подання суду (за бажанням) клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін - 15 днів з дня вручення даної ухвали; роз`яснено сторонам, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач може подати в строк для подання відзиву, позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (частина 7 статті 252 ГПК України).

Відповідач наданим йому правом на судовий захист скористався, надав відзив на позов (вх. № 1935), який долучений до матеріалів справи.

Позивачем надано відповідь на відзив (вх. № 2475), яка долучена судом до матеріалів справи.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Рішення виноситься суддею з урахуванням строку перебування на лікарняному та у тривалій відпустці.

Відповідно до частини 2 статті 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "АрселорМіталл Кривий Ріг", (Покупець, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" (Продавець, Підрядник) Відповідач укладено Договір № 575 від 23.03.2021 (Договір) на виконання ремонтних/відновлювальних робіт Обладнання.

При цьому узгодили, зокрема, наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору Покупець доручив, а Продавець прийняв на себе зобов`язання виконати ремонтні та/або відновлювальні роботи Обладнання, що належить Замовнику (назва Обладнання, характер робіт, вартості робіт по кожній окремій позиції зазначаються у відповідній(их) Специфікації(ціях) (робота).

На момент укладання даного Договору вартість робіт зазначених в п. 1.1. Договору склала 462 284,50 грн. згідно з договірною ціною Специфікацій до даного Договору, у тому числі вартість матеріалів Підрядника складає 256 203,00 грн., ПДВ у розмірі 20% складає 92 456,90грн. Усього вартість робіт за Договором, включаючи ПДВ, складає 554 741,40 грн. і лишається до повного виконання робіт (п. 2.1.).

Строк виконання всього обсягу робіт зазначається у кожній відповідній Специфікації та обчислюється, рахуючи з дати приймання Обладнання Підрядником для виконання робіт. Підрядник має право достроково виконати роботу (п. 3.3.).

Факт передачі Обладнання для виконання робіт та повернення з ремонту оформлюється Актом приймання - передачі Обладнання (п. 3.4.).

Згідно з п. 6.2. Договору у випадку порушення строків будь-яких (окрім зобов`язань, за порушення яких Договором окремо визначені штрафні санкції) своїх зобов`язань, у т.ч. виявлених в гарантійний строк, передбачених даним Договором або законом, включаючи, але не обмежуючись цим: виконання робіт та/або отримання Обладнання для виконання робіт та/або повернення Обладнання, у т.ч. здійснення притриманім Обладнання та/або в разі прострочення повернення частин Обладнання, які вилучені в процесі проведення робіт та/або замінені на нові Підрядник сплачує Замовнику неустойку у розмірі 0.3% від вартості робіт, узгоджених до виконання за Договором, з урахуванням усіх доповнень до нього, якщо такі були (з урахуванням вартості запчастин/матеріалів, необхідних для виконання робіт), за кожен день прострочення.

Сторони погодили - встановити обмеження розміру штрафних санкцій, що можуть бути застосовані до Сторін по Договору у розмірі не більше 50% від загальної вартості зобов`язань по Договору (п. 6.6).

Усі додатки, зміни, доповнення, додаткові угоди, специфікації до Договору складають його невід`ємну частину (п. 11.1).

22.11.2021 між сторонами підписано Додаткову угоду № 1 до Договору № 575 щодо розрахунків та строку дії Договору.

Сторонами підписано Специфікації № 3 від 20.07.2021 на суму 329 949,00 грн з ПДВ та № 4 від 22.07.2021 на суму 60 000,00 грн, з ПДВ (Специфікації № 3, № 4).

До вказаних специфікацій узгоджено Договірну ціну та Відомості матеріалів. Підписані сторонами та скріплені печатками.

Обладнання передано в роботу 18.08.2021, про що свідчить підписаний сторонами Договору акт прийому-передачі ТМЦ № 18/08.

Строк виконання ремонту визначений сторонами в Специфікаціях № № 3, 4 - протягом 60 календарних днів з дати приймання Обладнання Підрядником для виконання робіт.

Як вказує позивач, відповідачем не належним чином виконано зобов`язання щодо строків виконання робіт.

Вказане стало приводом для звернення до суду з даним позовом.

Так, враховуючи прострочення, позивачем на підставі п. 6.2 Договору нараховано до стягнення з відповідача 229 662,94 грн неустойки.

Відповідач листом № 2021/1252 від 17.12.2021 повідомив позивача, що Обладнання знаходиться в ремонті на їхньому підприємстві та буде відправлено Замовнику з 10.01.2022 по 15.01.2022, піздніше 30.12.2021 відповідач листом № 2021/1292 попередив позивача, що роботи виконані на 99% та Обладнання буде доставлено Замовнику до 14.01.2022.

Позивач вказує, що рахує прострочення в виконанні робіт з 18.10.2021 по 04.03.2022, враховуючи Форс - мажорні обставини (вторгнення рф на територію України).

У відзиві відповідач визнає, що строки виконання робіт, ним порушені та вказує, що в даному випадку порушено баланс між застосованим до відповідача заходів відповідальності у вигляді неустойки з дійсними збитками, заподіяними у результаті конкретного правопорушення.

Відповідач вказує, що вартість безпосередніх робіт за Специфікацією № 4 складає 29 481,60 грн, вартість безпосередніх робіт за Специфікацією № 3 складає 123 946,2 грн. Всього вартість складає 153 427,80 грн.

Так, відповідач виходячи з вказаної суми вартості робіт наводить власний розрахунок суми неустойки, яка становить 63 519,11 грн (період нарахування з 18.10.2021 до 04.03.2022, 153 427,80 грн * 0,3 * 138:100).

Позивач у відповіді на відзив проти тверджень відповідача заперечив, та наполягав на задоволенні позовних вимог, виходячи з його розрахунку, враховуючи суму - 554 741,40 визначену в Договорі.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські Договори.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

Договір укладений між позивачем та відповідачем за своєю природою є договором підряду.

Згідно зі статтею 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Так, згідно Специфікацій встановлений строк виконання ремонту - протягом 60 календарних днів з дати приймання Обладнання Підрядником для виконання робіт.

Обладнання передано в роботу 18.08.2021, про що свідчить підписаний сторонами Договору акт прийому-передачі ТМЦ № 18/08.

Граничний строк повернення обладнання 17.10.2021.

Судом встановлено, що відповідачем порушено строки виконання робіт визначених у специфікаціях, які є невід`ємними частинами Договору.

Обладнання повернуто позивачу 29.03.2022. Вказана обставина сторонами не заперечується.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Зазначені положення викладені і в статті 193 ГК України.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або Законом.

Так, позивачем заявлено до стягнення суму неустойки з врахуванням суми - 554 741,40 грн, яка була визначена в Договорі.

Однак, як вже зазначалось, сторонами укладено Специфікацію № 3 від 20.07.2021 на суму 329 949,00 грн з ПДВ та № 4 від 22.07.2021 на суму 60 000,00 грн, з ПДВ (Специфікація № 3, № 4).

До вказаних специфікацій, які підписані сторонами та скріплені печатками узгоджено Договірну ціну та відомості матеріалів.

Пунктом 11.1 Договору визначено, що усі додатки, зміни, доповнення, додаткові угоди, специфікації до Договору складають його невід`ємну частину.

Згідно з п. 6.2. Договору укладеного між сторонами, у випадку порушення строків будь-яких (окрім зобов`язань, за порушення яких Договором окремо визначені штрафні санкції) своїх зобов`язань, у т.ч. виявлених в гарантійний строк, передбачених даним Договором або законом, включаючи, але не обмежуючись цим: виконання робіт та/або отримання Обладнання для виконання робіт та/або повернення Обладнання, у т.ч. здійснення притримання Обладнання та/або в разі прострочення повернення частин Обладнання, які вилучені в процесі проведення робіт та/або замінені на нові Підрядник сплачує Замовнику неустойку у розмірі 0.3% від вартості робіт, узгоджених до виконання за Договором, з урахуванням усіх доповнень до нього, якщо такі були (з урахуванням вартості запчастин/матеріалів, необхідних для виконання робіт), за кожен день прострочення.

Враховуючи вказаний пункт Договору, суд дійшов висновку, що сума неустойки має розраховуватись від суми узгодженої ціни Договору, з урахуванням вартості запчастин/матеріалів, необхідних для виконання робіт (виходячи з специфікацій).

Відтак, судом здійснено перерахунок суми неустойки та встановлено, що її розмір, з врахуванням визначеного періоду позивачем, становить - 161 438,89 грн (389 949,00 грн * 0,3 * 138:100).

З урахуванням викладеного, вимога позивача про стягнення 229 662,94 грн неустойки підлягає частковому задоволенню в розмірі 161 438,89 грн.

При цьому, за приписами частини 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначена норма ГК України кореспондується з частиною 3 статті 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. У той же час Верховний Суд зауважує, що суд може вирішити питання про зменшення розміру штрафних санкцій, процентів річних і за власною ініціативою, а не тільки за клопотанням заінтересованої особи. Зменшення розміру штрафу, пені, річних відсотків є правом суду і може бути реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (правовий висновок викладений Верховним судом у постанові від 16.06.2021 р. у справі № 915/2222/19).

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в Постановах Верховного Суду, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (частина 1 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи обставини даної справи, період порушення відповідачем взятого на себе зобов`язання, суд вважає за можливе зменшити суму неустойки на 30 %, стягнувши з відповідача 113 007,22 грн.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 239, 240, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" (вул. Старокотелевська, 2, м. Полтава, Полтавська область, 36015, ) на користь Публічного акціонерного товариства "АрселорМіталл Кривий Ріг" (вул. Орджонікідзе, 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50006, ) 113 007,22 грн неустойки та 2 421,58 витрат по сплаті судового збору

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення складено та підписано суддею 03.07.2023.

Суддя Погрібна С.В.