ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023 Справа № 917/1764/22

м.Полтава

за позовною заявою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01601

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ", вул.Свіштовська, 2, м.Кременчук, Полтавська область,39610

про стягнення грошових коштів

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" про стягнення 284980668,80грн. заборгованості за Договором №20/21-8087-ТЕ-24 постачання природного газу від 28.09.2020, у т.ч.210737513,91грн. - сума основного боргу, 9274494,76грн. - 3% річних, 64968660,13грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що в порушення договірних зобов`язань, а саме п.5.1 Договору, відповідач здійснив лише часткову оплату за переданий газ, в зв"язку з чим останній має заборгованість у розмірі 210 737 513,91грн за період жовтень 2020- квітень 2021.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.01.2023 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 16.02.2023.

23.01.2023 за вхід. №801 від відповідача надійшов відзив на позов. Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у 2020-2021 роках виконувало спеціальні обов"язки по забезпеченню підприємств критичної інфраструктури природним газом. Ці спеціальні обов"язки полягали у гарантованому (безвідмовному) постачанні природного газу та за суворо регульованою ціною на такий природний газ. Для контролю за дотриманням постачальником (позивачем) обов"язку щодо спеціального (пільгового) ціноутворення на природний газ для ТЕЦ нормативно було затверджено правило формування ціни за певними складовими (формула) та правило щодо оприлюднення визначеної на основі такої формули ціни - у вигляді прейскуранту та з публічним розміщенням такої інформації. Споживач та покупець природного газу (відповідач) був наділений правом перевірити діяльність ціни на обсяг природного газу, що постачався відповідачу. Однак, за час дії Договору прейскурант ціни на природний газ позивачем не був оприлюдений. Доказів відповідності встановленої позивачем в односторонньому порядку ціни на товар, що мала бути встановлена за нормативом (формулою) відповідачу надано не було. За таких умов, відповідач вбачає підстави проводити неповний розрахунок за поставлені обсяги газу до тих пір, доки постачальник не доведе адекватність виставленої ціни на цей газ. Крім того, відповідач зазначає про не направлення претензії на його адресу.

30.01.2023 за вхід. №1118 від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі та зазначає, що прейскурант розміщується на офіційному веб-сайті постачальника. Також позивач зазначив, що вирішення спорів шляхом переговорів не є обов"язковим і позивач має право звертатися з позовом до суду, незважаючи на те, що передбачену договором процедуру врегулювання спору не було дотримано посилаючись на постанову Вищого господарського суду України від 24.10.2006 у справ №2/238.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.03.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.04.2023.

Для надання сторонам можливості завершити спір примиренням, суд неодноразово відкладав розгляд справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази і письмові пояснення, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ» (далі - Відповідач, Споживач) 28.09.2020 року було укладено договір №20/21-8087-ТЕ-24 постачання природного газу (далі - Договір).

Згідно з п.1.1 Договору позивач, як постачальник, зобов`язався поставити споживачеві (відповідачу) році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти і оплатити цей газ на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 3.8 Договору, приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані Споживачем в той період (періоди), коли Споживач був включений Постачальником до свого Реєстру, з урахуванням положень пункту 3.3. даного Договору.

В акті приймання-передачі природного газу, ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в Прейскуранті на відповідний період (розміщується на офіційному веб-сайті Постачальника), також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розділ 4 цього Договору).

Пунктом 3.9 Договору визначено, що Споживач зобов`язується надати Постачальнику не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом підписані Споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому періоді природного газу згідно з цим Договором і з урахуванням пункту 3.8 цього Договору, його фактична ціна та вартість.

Відповідно до пункту 3.11 Договору, Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання Постачальником своїх зобов`язань за цим Договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Так, у спірний період між сторонами було укладено Акти приймання-передачі природного газу від 31.10.2020 року, від 30.11.2020 року, від 31.12.2020 року, від 31.01.2021 року, від 28.02.2021 року, від 31.03.2021 року та від 30.04.2021 року, в яких визначено об`єми спожитого відповідачем природного газу, його ціна і вартість.

Відповідно до підпункту 3.9.3 пункту 3.9 Договору проекти таких актів готував саме відповідач та направляв їх на адресу позивача. Саме відповідач в проектах Актів зазначав ціну природного газу.

Відповідно до 4.1. Договору, ціна (без урахування тарифів на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який : постачається за цим Договором, встановлюється відповідно до вимог Положення (із змінами та доповненнями) та інших нормативно-правових актів і визначається в Прейскуранті на природний газ із ресурсів акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» під час виконання Компанією обов`язків постачати природний газ споживачам, які підпадають під дію спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, покладених на Компанію відповідно до статті 1 І Закону України "Про ринок природного газу" (далі - Прейскурант).

Прейскурант розміщується на офіційному веб-сайті Постачальника.

До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності).

У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства та/або тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, вони є обов`язковими для Сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що ціна за 1000 куб.м природного газу визначається Сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту.

У разі непідписання/несвоєчасного підписання Сторонами відповідної додаткової угоди, Сторони при оформленні актів приймання-передачі природного газу і визначенні ціни (пункти 3.9-3.10 цього Договору) користуються Прейскурантом.

Згідно з пунктом 4.3 Договору, ціни на природний газ, зазначені в Прейскуранті, є обов`язковими за цим Договором з моменту введення їх в дію (з дати, зазначеної у відповідному Прейскуранті). Споживач самостійно відслідковує інформацію щодо цін на відповідний і розрахунковий період (місяць постачання) і вважається повідомленим про зміну цін з дати і розміщення інформації на веб-сайті Постачальника, але не пізніше дати введення їх в дію, або з дати направлення на електронну адресу Споживача (зазначену в розділі 12 цього договору) проекту додаткової угоди, інформаційного повідомлення тощо.

Так, на виконання пункту 4.2 Договору між сторонами було укладено низку додаткових угод до Договору, відповідно до яких сторонами було узгоджено ціни природного газу на періоди поставки:

Додаткова угода № 1 від 26.10.2020 року - ціна за 1000 куб.м. природного газу з

01.10.2020 по 31.10.2020 року встановлена в розмірі 6 448,920 грн;

Додаткова угода № 3 від 23.11.2020 року - ціна за 1000 куб.м. природного газу з

01.11.2020 по 30.11.2020 року встановлена в розмірі 6 450,444 грн;

- Додаткова угода № 5 від 22.12.2020 року - ціна за 1000 куб.м. природного газу з

01.12.2020 по 31.12.2020 року встановлена в розмірі 7 323,720 грн;

- Додаткова угода № 8 від 29.01.2021 року - ціна за 1000 куб.м. природного газу з

01.01.2021 по 31.01.2021 року встановлена в розмірі 8 797,74 грн;

Додаткова угода № 9 від 26.02.2021 року - ціна за 1000 куб.м. природного газу з

01.02.2021 по 28.02.2021 року встановлена в розмірі 8 209,38 грн;

Додаткова угода № 12 від 26.03.2021 року - ціна за 1000 куб.м. природного газу з

01.03.2021 по 31.03.2021 року встановлена в розмірі 7 535,724 грн;

Додаткова угода № 14 від 28.04.2021 року - ціна за 1000 куб.м. природного газу з

01.04.2021 по 30.04.2021 року встановлена в розмірі 7 827,432 грн.

Разом із цим, на виконання пункту 4.1 Договору, Позивачем було опубліковано прейскуранти цін на своєму офіційному сайті за посиланням - https://www.naftogaz.com/inforrnation/prices-pso-natural-gas (роздруківка з сайту та прейскурантів цін додається).

Позивач зазначає, що на виконання умов зазначеного Договору, у період жовтень 2020 - квітень 2021 він передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 602322304,91грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до пункту 5.1 Договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Споживачем двома частинами та виключно грошовими коштами наступним чином:

- до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу, Споживач зобов`язаний сплатити вартість природного газу (В0), розрахованою за формулою:

Во=Вф Вв, де:

Вф - вартість фактично використаного Споживачем природного газу у відповідному розрахунковому періоді, яка визначається в акті приймання-передачі (з урахуванням тарифу на транспортування та ПДВ), грн;

Вв - вартість природного газу, на яку відповідно до умов Меморандуму Споживачу надається відстрочка платежу (за період з січня по квітень 2021 року) і яка розраховується за формулою, що визначена цією Додатковою угодою №11.

До 30 вересня 2021 року (включно) Споживач зобов`язаний сплатити вартість природного газу, яка дорівнює значенню Вв.

Так, відповідач здійснив лише часткову оплату за переданий газ на суму 391584791,00грн та станом на момент звернення із цим позовом до суду, заборгованість Позивача становить 210737513,91грн

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 210737513,91грн суми основного боргу та 9274494,76грн. - 3% річних і 64968660,13грн. - інфляційних витрат.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов`язання за вищезазначеним Договором щодо поставки природного газу. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором оплату за переданий газ здійснив частково у сумі 391584791,00грн. Доказів сплати суми боргу у розмірі 210737513,91грн. відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені законом принципи змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та вірогідності доказів, згідно з яким наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 210737513,91грн. заборгованості за Договором №20/21-8087-ТЕ-24 постачання природного газу від 28.09.2020 підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем приведено розрахунок 3% річних за прострочення здійснення оплати за договором постачання природного газу постачальником в розмірі 9274494,76грн. за період листопад 2020 - листопад 2022 та інфляційних втрат в розмірі 64968660,13 грн. за період квітень 2021 - листопад 2022.

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Згідно з ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2, 3 ст.80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, згідно зі ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у даній справі в повному обсязі.

Згідно ст. 129 Господарського кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 129, 231, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" (вул.Свіштовська, 2, м.Кременчук, Полтавська область, 39610, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01601, ) 284 980 668,807грн. заборгованості за Договором №20/21-8087-ТЕ-24 постачання природного газу від 28.09.2020, у т.ч. 210737513,91грн. - сума основного боргу, 9274494,76грн. - 3% річних, 64968660,13грн. - інфляційні втрати та 868350,00 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 13.06.2023

Суддя Кльопов І.Г.