СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Харків Справа № 922/194/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.

за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л.,

представників:

від позивача Голубничий О.І. (у режимі відеоконференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.1040Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 05.05.2023 (суддя Калініченко Н.В., повний текст складено 09.05.2023) у справі №922/194/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», м.Київ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Івера», м.Харків,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:

1. ОСОБА_1 , м.Харків,

2. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Машкова Світлана Леонідівна, м.Харків,

про визнання прав іпотекодержателя

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (далі ТОВ «ФК «Поліс»), звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Івера» (далі ТОВ «Івера»), з вимогою про визнання за ТОВ «ФК «Поліс» права іпотекодержателя за іпотечним договором №15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008, який зареєстрований в реєстрі за №1622 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л., стосовно нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі літ.«А-1», загальною площею 179,00 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, власником та іпотекодавцем якого є ТОВ «Івера», яке належить йому на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, виданого 18.01.2016, видавник: ТОВ «Івера» та ОСОБА_2 .

Також позивач просить визначити порядок виконання судового рішення шляхом звернення до будь-якого державного реєстратора з метою внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про ТОВ «ФК «Поліс» як іпотекодержателя нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі літ.«А-1», загальною площею 179,00 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Ухвалою місцевого господарського суду від 09.02.2023 залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі - третя особа-1) та Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Машкову Світлану Леонідівну (далі третя особа-2).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.05.2023 задоволено заяву (вх.№10828 від 01.05.2023) ТОВ «ФК «Поліс» про забезпечення позову. Постановлено вжити заходи забезпечення позову по справі №922/194/23 шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно проводити реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення 1-го пов. №1, 2, 3, 5 в літ. «А-1» з реєстраційним номером 120, площею 95,8 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення 1-го пов. №4, 6, 6а, 7, 8 в літ. «А-1» з реєстраційним номером 120, площею 81,4 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.05.2023 у справі №922/194/23 позов задоволено повністю, визнано за позивачем права іпотекодержателя, стягнуто з ТОВ «Івера» на користь ТОВ «ФК «Поліс» судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 2 684,00 грн. за подання позовної заяви та 1 342,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Враховуючи, що іпотека позивача, за висновком місцевого суду, є чинною та судом не встановлені підстави її припинення, те, що первісний кредитор не отримав задоволення своїх вимог у зв`язку із продажем на аукціоні Предмета іпотеки, а також те, що запис про іпотеку був припинений на підставі ухвали суду, що в подальшому була скасована, на підставі практики Верховного Суду, зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 по справі №922/2416/17, Господарський суд Харківської області дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Не погодившись із означеним рішенням, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить: рішення суду першої інстанції скасувати; прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі; скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.05.2023 у справі №922/194/23.

На переконання апелянта, оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, а відтак підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав:

- судом при наданні оцінки обставинам щодо чинності договору іпотеки, залишено поза увагою наступне. У договорі іпотеки з моменту його укладання до моменту встановлення судом у даній справі його нібито чинності фактично відбулись суттєві зміни, насамперед у преамбулі договору, а саме при переході права власності на предмет іпотеки відбулись зміни щодо іпотекодавця, а також при відступленні права вимоги за іпотекою відбулись зміни щодо іпотекодержателя. Із положень Закону України «Про іпотеку» (ст.ст.3, 18, 19) убачається, що зазначені зміни щодо сторін договору іпотеки мали бути нотаріально посвідчені. Враховуючи положення ст.220 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Позивачем по цій справі не заявлялись вимоги щодо визнання дійсними змін до договору іпотеки №15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008 (щодо зміни сторони іпотекодавця) та судом відповідне рішення щодо їх дійсності не приймалось;

- судом при наданні оцінки обставинам щодо не припинення дії іпотеки залишено поза увагою наступне. Враховуючи, що реалізація предмета іпотеки відбувалась у межах справи про банкрутство, щодо порядку реалізації майна слід керуватися положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у діючій на той час редакції. За загальним правилом продаж предмета застави (іпотеки) припиняє заставу (іпотеку) відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.593 ЦК України. Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не передбачено інших наслідків щодо продажу предмета застави (іпотеки) у ліквідаційній процедурі у провадженні у справі про банкрутство. Момент одержання чи факт неодержання кредитором (заставодержателем), іпотекодержателем задоволення своїх вимог не впливає ані на момент завершення процедури реалізації майна на прилюдних торгах, ані на момент припинення іпотеки цього майна;

- з приводу визначеної судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні обставини, що запис про іпотеку був припинений на підставі ухвали суду, що в подальшому була скасована, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 зробила наступний висновок: «Якщо ж іпотека припинена у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, то подальше скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, не впливає ані на чинність договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах, ані на чинність іпотеки»;

- у розглядуваному випадку реалізація майна здійснена товарною біржою на організованому нею аукціоні. Доказів оскарження дій ліквідатора щодо такого способу відчуження майна банкрута матеріали справи не містять. Учасник аукціону жодним чином не може впливати ні на визначення стартової ціни предмета продажу, ні на результати продажу, окрім пропозиції найвищої ціни у торгах. Тому відсутня необхідність встановлення добросовісності набувача майна на прилюдних торгах, аукціонах, адже в такому разі відповідальність покладається лише на продавця та організатора торгів, бо в торгах бере участь не менше двох учасників. Навпаки, мають місце недобросовісні дії (нехтування своїми правами) іпотекодержателя (банку/позивача), який в силу наданих йому Законом України «Про іпотеку» та іпотечним договором повноважень мав контролювати збереження іпотечного майна;

- оскаржуване рішення суду не містить належного обґрунтування, яким чином дії відповідача створюють позивачу перепони у реалізації свого права як іпотекодержателя. Такі висновки суду щодо створення позивачу перепон у реалізації свого права як іпотекодержателя є безпідставним втручанням у право власності відповідача.

Враховуючи сплив значно більше трьох років з моменту набуття позивачем права вимоги за іпотекою з 12.05.2016, недійсність спірного договору іпотеки із зазначених у скарзі підстав, а також не набранням оскаржуваним рішенням законної сили у зв`язку з поданням апеляційної скарги, відповідач за змістом апеляційної скарги, разом з іншим, заявляє про необхідність застосування при перегляді оскаржуваного рішення суду загального строку позовної давності.

На електронну адресу суду 22.06.2023 від ТОВ «ФК «Поліс» надійшов відзив на апеляційну скаргу (з накладенням кваліфікованого електронного підпису; у межах визначеного судом строку), згідно з резолютивною частиною якого заявник просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому за коротким змістом відзиву позивач звертає увагу на наступне:

- апелянт обґрунтовує необхідність внесення змін до договору іпотеки нормами, які вказують на припинення іпотеки, проте не договору;

- як ОСОБА_2 , так і ТОВ «Івера» обізнані про наявність іпотеки, адже: предмет іпотеки було реалізовано в процедурі банкрутства та придбано на відкритих торгах (аукціоні); право власності на предмет іпотеки було зареєстровано за ОСОБА_2 30.05.2014, а запис про іпотеку припинено лише через 1,5 роки 24.12.2015; право власності на предмет іпотеки було зареєстровано за ТОВ «Івера» 27.01.2016 на підставі акту приймання-передачі та оцінки майна до статутного капіталу від 18.01.2016, тобто ОСОБА_2 , як учасник ТОВ «Івера», здійснив внесок до статутного капіталу, а отже ТОВ «Івера», як юридична особа, що мала в своєму складі учасника, що є обізнаний про всю історію вказаного майна, вважається також обізнаною;

- Велика Палата Верховного Суду зробила висновки щодо того, що реалізація предмета іпотеки в процедурі банкрутства означає припинення іпотеки лише у випадку придбання предмета іпотеки без порушення установленого порядку реалізації добросовісним набувачем. Тобто, факт добросовісності набувача має першочергове значення, що і доводилось позивачем у своїй позовній заяві та на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. У даному конкретному випадку іпотека припинена не була незважаючи на реалізацію предмета іпотеки в процесі банкрутства;

- позивач не вважає, що було пропущено строк позовної давності, оскільки іпотека існувала і існує наразі, а питання звернення до суду з метою визнання факту наявності іпотеки та внесення його у відповідний державний реєстр можливе в будь-який час;

- апелянт/відповідач приймаючи участь при розгляді справи в суді першої інстанції не подавав жодного процесуального документу, у тому числі і заяви про застосування строку позовної давності. Подавши апеляційну скаргу він не подавав жодної окремої заяви щодо застосування строку позовної давності, зазначивши про позовну давність лише в тексті апеляційної скарги та не зазначивши своє прохання в прохальній частині апеляційної скарги. У зв`язку із зазначеним, апелянтом не заявлено про пропуск строку позовної давності;

- предмет іпотеки, що є предметом розгляду в рамках даної справи, та предмет іпотеки, що був предметом розгляду в рамках справи №922/191/23, був одночасно поділений на підставі майже однакових документів. Всі інші об`єкти, що були передані ОСОБА_2 до статутного капіталу ТОВ «Івера згідно з актом від 18.01.2016, та які наразі частково залишились у власності ТОВ «Івера», поділено не було. Таким чином, відповідач однозначно намагався унеможливити виконання оскаржуваного рішення суду здійснивши поділ майна, а конкретно в даній справі здійснивши поділ після закриття підготовчого провадження, а тому скасування заходів забезпечення позову призведе до того, що відповідач і надалі вчинятиме дії на шкоду позивачу.

Треті особи правом, наданим ст.263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не скористались, відзивів на апеляційну скаргу не надали. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Харківської області від 05.05.2023 у справі №922/194/23 та призначено розгляд означеної апеляційної скарги на 27.06.2023 об 11:30год.

У судовому засіданні 27.06.2023 представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Відповідач та треті особи повноважних представників у судове засідання не направили, про наявність поважних причин неявки суд завчасно не повідомили. Належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання підтверджене наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ухвали суду від 02.06.2023. Поштові відправлення з ухвалою суду від 02.06.2023, направлені на адреси третіх осіб, повернулися на адресу суду із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті приписів ч.7 ст.120, ч.6 ст.242 ГПК України, з огляду на відсутність заяв учасників справи про зміну місця проживання (реєстрації), є належним повідомленням останніх про дату, час та місце судового засідання.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача та третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

10.06.2008 між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» (далі Банк) та ОСОБА_1 (далі Позичальник/Іпотекодавець/Боржник) укладена Генеральна угода №35.

10.06.2008 між Банком та ОСОБА_1 (Позичальник) укладений Кредитний договір №15.48-35/08-КІ (далі Кредитний договір). За умовами п.1.1 предметом договору є надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредит) на таких умовах: сума кредиту 280 000,00 доларів США 00 центів; строк користування по 09.06.2015; плата за користування кредитом 18,5% процентів річних. Згідно з п.2.5 Кредитного договору цільове призначення Кредиту за даним Договором оплата частини вартості нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 179,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що буде придбане згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі( а.с.39-40, т.1).

10.06.2008 між ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі посвідчений 10.06.2008 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л. за реєстровим номером 1659, між Позичальником та ОСОБА_3 (а.с.45-46,т.1).

За умовами п.1договору купівлі-продажу Продавець передає у власність Покупця, а Покупець приймає в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, нежитлову будівлю, літ. «А-1», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Цього ж дня підписано акт прийому-передачі нежитлової будівлі за договором купівлі-продажу від 10.06.2008 (а.с.48,т.1).

Як убачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19156425 від 11.06.2008, право власності на означений об`єкт було зареєстровано за ОСОБА_1 ( а.с.47,т.1)..

З метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором, 10.06.2008 між Банком (Іпотекодержатель за Договором іпотеки) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець за Договором іпотеки) був укладений іпотечний договір №15.48-35/08-ДІ01, який зареєстрований в реєстрі за №1622 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л. (далі Договір іпотеки) ( а.с.49,т.1).

Відповідно до п.1.1 Договору іпотеки предметом цього договору є передача Іпотекодавцем Іпотекодержателю в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.1.3.цього договору (Предмет іпотеки), для забезпечення виконання своїх зобов`язань в повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати плати за користування кредитом, комісій, пені, інших платежів, штрафних санкцій та збитків, розмір, терміни та умови повернення та сплати яких встановлюються Кредитним договором №15.48-35/08-КІ від 10.06.2008 та будь-якими додатковими угодами до нього (у т.ч., які збільшують основне зобов`язання).

За умовами п.1.3 Договору іпотеки Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 179,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п.8.1 Договору іпотеки іпотека зберігає силу у випадках уступки (відступу) Іпотекодержателем забезпеченою іпотекою вимоги іншій особи або переведення Іпотекодавцем за письмовою згодою Іпотекодержателя боргу за кредитними договорами на іншу особу.

Пунктом 8.2 Договору іпотеки сторони погодили, що у разі переходу права власності на Предмет іпотеки за письмовою згодою Іпотекодержателя від Іпотекодавця до іншої особи, в тому числі в порядку спадкування, іпотека є дійсною для набувача Предмету іпотеки, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження нежитлової будівлі іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на Предмет іпотеки, набуває статус Іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за цим Договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

10.06.2008 на підставі Договору іпотеки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна була зареєстрована заборона на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження 5855729 (відомості про реєстрацію до 01.01.2013 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження: 7364857, 10.06.2008 17:25:32).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.12.2008 у справі №Б-39/206-08 за заявлю ФОП Кострікіна А.В. було порушено провадження у справі про банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та накладено арешт на все майно, що належить ФОП Кострікіну А.В., за винятком майна, на яке згідно діючого цивільного процесуального законодавства не може бути звернуто стягнення.

Постановою Господарського суду Харківської області від 30.12.2008 ФОП Кострікіна А.В. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.04.2009, залишеною в силі постановою Вищого господарського суду України від 08.07.2009, постанову Господарського суду Харківської області від 30.12.2008 по справі №Б-39/206-08 скасовано, провадження у справі про банкрутство припинено.

21.06.2013 виконавчим комітетом Харківської міської ради проведено державну реєстрацію змін до засновницького договору Повного товариства «Батура О.В. і Компанія», затвердженого рішенням загальних зборів учасників, протокол №3 від 17.06.2013, з якого вбачається, що учасником товариства є, зокрема, ФОП Кострікін А.В.

Доматеріалів справи додано Засновницький договір Повного товариства «Батура О.В. і Компанія», укладеного і підписаного в тому числі , за участі ФОП Кострікіна А.В. (а.с.54-55,т.1).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.12.2013 у справі №922/4956/13 порушено провадження у справі про банкрутство Повного товариства «Батура О.В. і Компанія» за його заявою, у порядку ст.95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»( а.с.56,т.1).

Постановою Господарського суду Харківської області від 24.12.2013 у справі №922/4956/13 визнано Повне товариство «Батура О.В. і Компанія» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

30.05.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В., відповідно до ст.75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та на підставі протоколу №7 про проведення відкритих торгів у формі аукціону, акта про передання права власності на куплене нерухоме майно від 30.05.2014 і, складеного Товарною Біржею «Ресурс-Інформ» від 30.05.2014, видано свідоцтво (зареєстровано в реєстрі за №868). Названим свідоцтвом посвідчується право власності Лісовця Максима Сергійовича (податковий номер - НОМЕР_1 ) на нерухоме майно, що складається з: нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 179,0 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яке було придбане ОСОБА_2 за 121 503,00 грн., що раніше належало ОСОБА_1 ( а.с.59,т.1).

30.05.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу на підставі вищевказаного свідоцтва вчинено запис про право власності №5855738, зареєстровано право власності Лісовця М.С. на вищевказане приміщення та видано Лісовцю М.С. витяг №22410806 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності( а.с.60, т.1).

28.01.2015 у рамках справи про банкрутство №922/4956/13 ПАТ «ВТБ Банк» подано заяву (вх.№214 від 28.01.2015) з грошовими вимогами до Повного товариства «Батура О.В. і Компанія» у розмірі 1 968 266,50 грн. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.05.2015 відмовлено в задоволенні заяви, оскільки ПАТ «ВТБ Банк» має грошові вимоги до Фізичної особи Кострікіна А.В., проте не до Повного товариства «Батура О.В. і Компанія», а тому не може бути кредитором у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.10.2015 у справі №922/4956/13 скасовано арешти, накладені на майно та інші обмеження щодо розпорядження майном (у тому числі, але не виключно, усі податкові застави, застави рухомого та нерухомого майна, інші обтяження) учасників Повного товариства «Батура О.В. і Компанія», у тому числі, накладені на майно, яке належить або раніше належало учаснику Повного товариства «Батура О.В. і Компанія» ФОП Кострікін А.В. (РНОКПП: НОМЕР_2 ), які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна: номер запису про іпотеку №5855736, номер запису про обтяження 5855729, реєстраційний №7364857, зареєстровано 10.06.2008 приватним нотаріусом ХМНО Машковою С.Л. на підставі Іпотечного договору №15.48-35/08-ДЮ1, 1662, 10.06.2008. Об`єкт обтяження нежитлова будівля, літ. «А-1», загальною площею 179,0 кв.м, адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 23130646 (а.с.62-68,т.1).

10.12.2015 державним реєстратором Харківського районного управління юстиції Михайловою Я.О., на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 30.10.2015 у справі №922/4956/13, припинено обтяження №5855729, що було зареєстровано 10.06.2008 на підставі іпотечного договору №15.48-35/08-ДІ01, а також два інших обтяження №5855730 та №5855735 щодо арешту нерухомого майна, які були накладені на підставі ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 18.03.2010 у справі №2-4909/10.

24.12.2015 державним реєстратором Харківського міського управління юстиції Хаткевич І.І. припинено іпотеку (запис №5855736) на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 30.10.2015 та постанови від 24.12.2013 у справі №922/4956/13.

27.01.2016 право власності на Предмет іпотеки зареєстровано як внесок до статутного капіталу ТОВ «ІВЕРА» () на підставі акту приймання-передачі та оцінки майна до статутного капіталу від 18.01.2016 (запис про право власності №13074264). З означеного акту вбачається, що ОСОБА_2 здійснює передачу, серед іншого, і Предмета іпотеки до статутного капіталу відповідача( а.с.86, 95-106,т.1).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 у справі №922/4956/13 ухвала Господарського суду Харківської області від 30.10.2015 у справі №922/4956/13 скасована, провадження у справі №922/4956/13 припинено.

18.11.2015 між Банком (Первісний кредитор) та позивачем (Новий кредитор) укладений Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ, за умовами п.2.1 якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та строки, встановлені цим договором( а.с.119,т.1).

26.02.2016 укладена додаткова угода №4 до вказаного договору про відступлення. Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 26.02.2016 до означеної Додаткової угоди передано право вимоги за Кредитним договором( а.с.126,т.1).

На підставі означених документів позивач став новим кредитором у зобов`язанні, яке виникло на підставі Кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1

21.05.2016 між Банком (Первісний кредитор за договором) та позивачем (Новий кредитор за договором) укладений Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О. та зареєстрований в реєстрі за №861. Згідно з умовами п.1.1 договору Банком були відступлені на користь позивача права вимоги до ОСОБА_1 за Договором іпотеки( а.с.133,т.1).

Позивач вважає, що з урахуванням положень ст.23 Закону України «Про іпотеку», до ТОВ «ІВЕРА» - особи, яка стала набувачем іпотечного майна внаслідок ліквідаційної процедури та акту приймання-передачі, перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки у тому обсязі і на умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. З огляду на зазначене, позивач змушений здійснити захист своїх порушених та невизнаних майнових прав, як нового кредитора та іпотекодержателя, у судовому порядку, оскільки фактично позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за кредитним зобов`язанням ОСОБА_1 за рахунок Предмета іпотеки.

Судова колегія враховує наступне.

Як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, станом на момент підписання договорів відступлення з отриманої від ПАТ «ВТБ Банк» інформації зобов`язання ОСОБА_1 за Кредитним договором не було виконано Боржником перед Первісним кредитором. З моменту відступлення права вимоги вказане зобов`язання не було виконане перед Новим кредитором по момент звернення до суду з розглядуваною позовною заявою.

Частиною 1 ст.599 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Частина 1 ст.575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Закон України "Про іпотеку" є спеціальним законом щодо регулювання правовідносин з приводу іпотечного майна. Стаття 17 означеного Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, що кореспондується із положеннями ст.593 ЦК України. Зазначений перелік не підлягає розширеному тлумаченню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Згідно з ч.5 ст.3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За умовами п.8.5 Договору іпотеки останній вступає в дію з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором. При частковому виконанні забезпечених іпотекою зобов`язань іпотека та її предмет зберігаються в повному обсязі.

За висновками судової колегії, враховуючи факт не виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором перед Первісним кредитором, а в подальшому перед Новим кредитором (матеріали справи не містять відомостей про те, що основне зобов`язання, що виникло на підставі Кредитного договору, є виконаним в повному обсязі), на даний момент ні Кредитний договір, ні Договір іпотеки не припинили свою дію.

Усупереч твердженням скаржника, зміни щодо іпотекодавця та іпотекодержателя не впливають на чинність Договору іпотеки, оскільки така підстава не передбачена ст.593 ЦК України і відсутня у ст. 17 Закону «Про іпотеку»( станом на час спірних правовідносин).

Як убачається з матеріалів справи, 24.12.2015 державним реєстратором Харківського міського управління юстиції Хаткевич І.І. припинено запис про іпотеку №5855736 на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 30.10.2015 у справі №922/4956/13.

Разом з тим, Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що припинення запису про іпотеку на підставі ухвали суду у контексті приписів Закону України «Про іпотеку» (які визначають виключний перелік підстав припинення іпотеки) не припиняє чинність самої іпотеки за Договором іпотеки.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.593 ЦК України застава (іпотека) припиняється у разі реалізації предмета застави (іпотеки), а не у зв`язку зі скасуванням обтяження, зокрема обмеження щодо розпорядження майном боржника.

Виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №922/2416/17, на яку обґрунтовано посилається Господарський суд Харківської області в оскаржуваному рішенні та сторони, у тому числі відповідач за змістом апеляційної скарги.

Отже, скасування запису про іпотеку в процедурі банкрутства згідно судового рішення не припиняє дію іпотеки і така є чинною з моменту її первинної реєстрації у відповідних державних реєстрах.

Крім того в подальшому постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 у справі №922/4956/13 скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.10.2015 у справі №922/4956/13, якою були скасовані заборони, записи про іпотеку та обтяження.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 викладено наступний висновок: «Скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення».

Отже, оскільки судове рішення про скасування запису про іпотеку в процедурі банкрутства є скасованим, запис про іпотеку вважається чинним та таким, що ніколи не втрачав свою дію з моменту його первинної реєстрації в державному реєстрі іпотек. Судове рішення, винесене в процедурі банкрутства, про скасування запису про іпотеку не спричиняє припинення останньої, таке забезпечення вважається чинним весь час з моменту його первинної реєстрації.

Зазначене додатково підтверджує обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що забезпечення виконання основного зобов`язання за Кредитним договором у вигляді іпотеки за Договором іпотеки є чинним.

Щодо реалізації Предмета іпотеки у процедурі банкрутства Повного товариства «Батура О.В. і Компанія» судова колегія враховує наступне.

В процедурі банкрутства кредитори, вимоги яких забезпечені заставою (іпотекою) майна є забезпеченими кредиторами, оскільки майно, яке є предметом застави не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора (заставодержателя, іпотекодержателя).

Станом на день визнання Повного товариства «Батура О.В. і Компанія» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури (24.12.2013) був чинний Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує.

Отже, у межах ліквідаційної процедури майно, яке є предметом застави (іпотеки), підлягає продажу лише з метою задоволення вимог заставодержателя (іпотекодержателя).

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначені наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи. Так, у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою (ч.1). Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки (ч.2).

Системний аналіз положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також Закону України "Про іпотеку" дозволяє зробити висновок про те, що з моменту порушення справи про банкрутство права заставного кредитора обмежуються на предмет вільного вибору способів та процедури звернення стягнення на заставне майно, а також після порушення провадження у справі про банкрутство пред`явлення забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть відбуватися лише в порядку, передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", та в межах провадження у справі про банкрутство, а забезпечені кредитори набувають статусу учасника провадження у справі про банкрутство з моменту порушення такого провадження. Отже, завданням процедури банкрутства є задоволення всіх вимог кредиторів боржника і тільки в межах процедури банкрутства буде здійснюватися звернення стягнення на майно боржника тими способами, які допускає Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 04.12.2018 у справі №916/2611/14.

Судова колегія звертає увагу, що 28.01.2015 у рамках справи про банкрутство №922/4956/13 ПАТ «ВТБ Банк» подано заяву з грошовими вимогами до Повного товариства «Батура О.В. і Компанія» у розмірі 1 968 266,50 грн. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.05.2015 відмовлено в задоволенні заяви, оскільки ПАТ «ВТБ Банк» має грошові вимоги до Фізичної особи ОСОБА_1 , проте не до Повного товариства «Батура О.В. і Компанія», а тому не може бути кредитором у справі про банкрутство (а.с.85,т.1).

ТОВ «Івера» за змістом апеляційної скарги посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15.06.2021 у справі №922/2416/17, а саме: «За загальним правилом продаж предмета застави (іпотеки) припиняє заставу (іпотеку) відповідно до приписів пункту 3 частини першої статті 593 ЦК України. Законом №2343-ХІІ не передбачено інших наслідків щодо продажу предмета застави (іпотеки) у ліквідаційній процедурі у провадженні у справі про банкрутство. Відтак у випадку продажу предметів застави (іпотеки) відповідно до законодавства про банкрутство застосовуються загальні наслідки припинення застави (іпотеки) згідно з пунктом 3 частини першої статті 593 ЦК України».

Разом з тим, апелянтом не враховано остаточні висновки, викладені у постанові суду касаційної інстанції у справі №922/2416/17. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що: «…Право іпотеки припиняється у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, крім випадків придбання предмета іпотеки з порушенням установленого порядку реалізації недобросовісним набувачем. Водночас неприпустимими є випадки, коли предмет іпотеки реалізований, але виручка перерахована боржнику, а не іпотекодержателю, який уже втратив іпотеку у зв`язку з продажем майна. Така ситуація є явно несправедливою, адже кредитор втратив іпотеку, а задоволення своїх вимог не отримав, що не відповідає статті 572 ЦК України, згідно з якою в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави), та ч.2 статті 589 ЦК України, відповідно до якої за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором».

У справі, що розглядається, внаслідок продажу Предмета іпотеки шляхом проведення відкритих торгів у формі аукціону, Іпотекодержателем, яким на той час було Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», не отримано задоволення своїх вимог за Кредитним договором, виконання якого забезпечено Договором іпотеки.

За таких обставин відсутні встановлені законом підстави припинення іпотеки та припинення права іпотекодержателя, оскільки реалізація іпотечного майна відбулася не у порядку, встановленому законом. Відсутні докази погашення вимог іпотекодержателя у межах вартості предмета іпотеки на рахунок позивача, реалізація предмета іпотеки є незавершеною

З аналізу вищевказаних висновків Великої Палати Верховного Суду вбачається безпідставність тверджень апелянта про відсутність необхідності встановлення добросовісності набувача майна на прилюдних торгах, аукціонах.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог кредитора. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №910/8482/18.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №922/2416/17.

Судова колегія звертає увагу, що протокол №7 про проведення відкритих торгів у формі аукціону був складений 30.05.2014, а припинення запису про іпотеку в реєстрі було зареєстровано 24.12.2015. Тобто, право власності на Предмет іпотеки було набуте ОСОБА_2 за наявності в Державному реєстрі іпотек запису про іпотеку, який був припинений більше ніж через півтора року після набуття ним права власності на Предмет іпотеки. Зазначене беззаперечно свідчить про те, що ОСОБА_2 повинен був бути обізнаним про наявність іпотеки.

27.01.2016, після припинення іпотеки, право власності на предмет іпотеки зареєстроване як внесок ОСОБА_2 до статутного капіталу ТОВ "ІВЕРА" на підставі акту приймання-передачі та оцінки майна до статутного капіталу від 18.01.2016. Вказаний акт підписаний між учасником ТОВ "Івера" ОСОБА_2 та директором ТОВ "Івера" Лісовцем Денисом Сергійовичем. Оскільки ОСОБА_2 є учасником ТОВ "Івера", зважаючи на те, що останній був повністю обізнаний з наявністю іпотеки, незаконністю її припинення, ТОВ "Івера" також вважається обізнаним про зазначені факти.

Крім того набувач майна повинен проявляти розумну обачливість і досліджувати історію вибуття майна у попередніх власників хоча б за останні три роки, що є "стандартною діловою практикою", зокрема, дізнатися про результати розгляду судових справ щодо долі спірного майна.

За таких обставин Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновками Господарського суду Харківської області про те, що відчуження Предмета іпотеки шляхом проведення відкритих торгів у формі аукціону у даному конкретному випадку не припиняє дію іпотеки.

Зважаючи на чинне законодавство та актуальну судову практику, звернення з позовною заявою про визнання прав іпотекодержателя та визнання майна предметом іпотеки є єдиним належним та ефективним способом захисту права іпотеки.

Вищевикладене у сукупності свідчить про правомірність задоволення судом першої інстанції позовних вимог ТОВ «ФК «Поліс» у повному обсязі.

До того ж судова колегія бере до уваги, що станом на дату постановлення оскаржуваного рішення об`єкт «Нежитлова будівля літ. А-1, загальною площею 179,00 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01» поділений за замовленням відповідача на 2 (два) окремих об`єкти «Нежитлові приміщення 1-го пов. №1, 2, 3, 5 в літ. «А-1» з реєстраційним номером 120, площею 95,8 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 » та «Нежитлові приміщення 1-го пов. №4, 6, 6а, 7, 8 в літ. «А-1» з реєстраційним номером 120, площею 81,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ».

Зазначені обставини відповідачем за змістом апеляційної скарги не спростовуються. Разом з тим, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення суду не містить належного обґрунтування, яким чином дії відповідача створюють позивачу перепони у реалізації права як іпотекодержателя.

Судова колегія вважає, що відповідач, враховуючи ознайомлення останнього з матеріалами справи в суді першої інстанції, у повному обсязі був обізнаний про всі процесуальні дії як учасників справи, так і суду, про прийняті судом ухвали, про позицію позивача тощо. Однак, після закриття підготовчого провадження Господарського суду Харківської області та призначення справи до судового розгляду по суті (протокольна ухвала від 20.03.2023), відповідач розпочав і не зупинив здійснювати дії, що фактично спрямовані на створення позивачу перепон у реалізації свого права як іпотекодержателя дії з поділу об`єкту нерухомості (дата державної реєстрації 10.04.2023). Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, відповідач мав усвідомлювати, що позивач має право реалізувати свої права за Кредитним договором та Договором іпотеки лише за наявності запису про іпотеку відповідного майна в Державному реєстрі.

Частиною 3 ст.13 ЦК України унормовано, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Очевидним є те, що відповідач не міг не знати, що здійснюючи такі дії, він порушить права позивача, адже відповідач був обізнаний про судовий процес та наявні між сторонами відносини.

Оскільки рішення Господарського суду Харківської області в частині відмови у встановленні порядку виконання рішення суду не оскаржується, то, з урахуванням положень ст.269 ГПК України, у названій частині Східним апеляційним господарським судом не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до наведення окремих висновків Верховного Суду та довільного їх тлумачення без урахування обставин справи. До того ж судом апеляційної інстанції кожен правовий висновок Верховного Суду було оцінено на релевантність в аспекті подібності до правовідносин, що склалися між учасниками цього спору, і застосовано при ухваленні постанови у справі, якщо було встановлено подібність правовідносин.

За змістом апеляційної скарги ТОВ «Івера», разом з іншим, заявляє про необхідність застосування при перегляді оскаржуваного рішення Господарського суду Харківської області загального строку позовної давності.

За приписами ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі №200/11343/14-ц, а також у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.04.2019 у справі №Б-19/207-09, у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/10569/21, від 12.07.2022 у справі №904/6251/20 (904/310/21), від 27.05.2021 у справі №911/4923/14, від 04.02.2021 у справі №5023/9521/11.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи та не спростовується апелянтом, ТОВ «Івера» було обізнане про розгляд справи №922/194/23 Господарським судом Харківської області, тому мало можливість на подання такої заяви.

Судова колегія, з урахуванням положень ст.267 ЦК України, дійшла висновку про відсутність підстав для розгляду заяви відповідача про застосування позовної давності під час апеляційного перегляду справи з огляду на порушення порядку подання такої заяви, визначеного положеннями ч.3 ст.267 ЦК України.

«Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц).

Отже, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

За змістом апеляційної скарги відповідач, разом з іншим, просить скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.05.2023 у справі №922/194/23. Однак, враховуючи результат апеляційного перегляду та положення ч.9 ст.145 ГПК України, відсутні правові підстави для скасування заходів забезпечення позову.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 05.05.2023 у справі №922/194/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст.ст.287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.07.2023.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.В. Стойка