ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2023 р. Справа№ 910/7196/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 20.06.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.12.2022 (повний текст складено 16.12.2022)

у справі № 910/7196/22 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод"

до Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4"

про стягнення 4 430 788, 01 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат №4" про стягнення 4 430 788,01 грн, з яких: 3 847 338,78 грн основного боргу, 532 383,84 грн пені та 51 065,39 грн 3 % процентів річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 258 від 23.06.2015 в частині відшкодування вартості спожитої електричної енергії, що постачалась позивачу Публічним акціонерним товариством "Київенерго" за договором №НП4-58-18/92624 від 09.02.2018 на об`єкт будівництва, розташований за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, 23.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.12.2022 у справі № 910/7196/22 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано до матеріалів справи суду належних і допустимих доказів споживання відповідачем електричної енергії через інженерні мережі позивача у спірний період (січень-травень 2022 року), не надано доказів направлення відповідачу відповідних актів надання послуг за договором № 258, та не надано жодних доказів того, що після введення в експлуатацію об`єкта будівництва саме відповідач продовжував споживати спірну електроенергію.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" звернулося до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючі свої вимоги неналежним встановленням обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що факт укладення договору №НП4-58-18/92624 від 09.02.2018 та перехід прав та обов`язків замовника за ним відповідачем, беззаперечно підтверджує ту обставину, що відповідач приєднався до електромережі та взяв на себе зобов`язання забезпечити підключення за постійною схемою у строк до 31.12.2025.

Разом з тим, з метою врегулювання правовідносин щодо споживання електроенергії відповідачем протягом його тимчасового підключення до електромережі на підставі договору №НГІ4-58- 18/92624 від 09.02.2018, сторони уклали 24.06.2020 додаткову угоду до договору №258 від 23.06.2015, у якій визначили порядок споживання та здійснення оплати спожитої відповідачем електроенергії протягом його тимчасового нестандартного підключення до електромережі, поки відповідач у строк до 31.12.2025 не здійснить підключення за постійною схемою.

За доводами скаржника, умовами додаткової угоди від 24.06.2020 було чітко визначено та підтверджено той факт, що відповідач здійснив приєднання до електромережі та споживатиме електроенергію до того моменту, коли закінчить введення кабельних мереж в експлуатацію і здійснить підключення до електромережі за постійною схемою в строк до 31.12.2025. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження відключення відповідача від мережі та припинення електропостачання внаслідок виконання останнім умов договору № МП4-58-18/92624 від 09.02.2018 та додаткової угоди від 24.06.2020. Враховуючи вищезазначене, позивачу видається очевидним, що відповідач був підключений до електромережі та споживав електричну енергію.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, відповідачем подано відзив, у якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Відповідач вказує, що документи, на які посилається позивач в апеляційній скарзі (договір № 258 від 23.06.2015 (з додатковою угодою від 24.06.2020 до нього), невиконання власне зобов`язань відповідача за якими у спірний період (як вважає ТОВ «КСТЗ») стало підставою для звернення з позовом; договір № НП4-58-18/92624 про приєднання, яке не є стандартним, від 09.02.2018, за яким права та обов`язки замовника перейшли до ПрАТ «ДБК-4»; довідка постачальника про обсяги поставленої електроенергії; акти наданих послуг та рахунки-розшифровки), не є належними і допустимими доказами, які підтверджують споживання відповідачем електричної енергії у спірний період (січень - травень 2022 р.) на об`єкті завершеного будівництва (введених в експлуатацію багатоквартирних житлових будинках).

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

23.06.2015 між позивачем (сторона-1), відповідачем (сторона-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СТАР ПРОФ ДЕВЕЛОПЕР ГРУП" було укладено договір №258 (далі - договір №258), відповідно до умов якого відповідач зобов`язався збудувати об`єкт житлової нерухомості на частині земельної ділянки під кадастровим номером :78:113:0001, що знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, 23, землекористувачем якої був позивач.

Відповідно до п. 3.3.17. договору № 258 при необхідності підключення відповідача до існуючих мереж позивача, відповідач компенсує вартість витрат за користування мережами, в тому числі вартість витрат, пов`язаних із забезпеченням проведення розрахунків.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається обома сторонами, відповідач приєднався до мережі позивача та почав споживати електричну енергію.

09.02.2018 між позивачем та ПАТ "Київенерго" було укладено договір №НП4-58-18/92624 про приєднання, яке не є стандартним (далі - договір приєднання), згідно з пунктом 1.1. якого до електричних мереж приєднується об`єкт - "Будівництво багатофункціонального житлового кварталу 1, місце розташування об`єкта Замовника: пров. Балтійський 23".

Пунктом 3.1.2. договору передбачено обов`язок позивача на дату 31.12.2025 забезпечити прийняття в експлуатацію електроустановок зовнішнього електрозабезпечення від місця забезпечення потужності до точки приєднання у порядку та випадках, встановлених законодавством у сфері містобудування.

Таким чином, об`єкт будівництва споживав електричну енергію, що постачалась позивачу, та вартість якої відповідно до умов п. 3.3.17. договору №258 відшкодовується відповідачем.

У додатку № 1 до договору приєднання викладені технічні умови на підключення об`єкта будівництва до електричних мереж.

28.08.2018 між позивачем та ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" укладено додаткову угоду № 1 до договору приєднання, якою замінено сторону цього правочину - ПАТ "Київенерго", на ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі".

З метою врегулювання правовідносин щодо споживання електроенергії відповідачем протягом його тимчасового підключення до електромережі на підставі договору №НГІ4-58- 18/92624 від 09.02.2018, 24.06.2020 між позивачем, відповідачем, ТОВ "Київська Девелопмент" та ТОВ "Юридична компанія "Актус" укладено додаткову угоду до договору № 258, у якій сторони визначили порядок споживання та здійснення оплати спожитої відповідачем електроенергії протягом його тимчасового нестандартного підключення до електромережі, поки відповідач у строк до 31.12.2025 не здійснить підключення за постійною схемою.

Так, відповідно до пункту 1 додаткової угоди від 24.06.2020 до договору № 258, з метою забезпечення живлення електричною енергією будівельних механізмів відповідача та І черги об`єкту "Будівництво багатофункціонального житлового кварталу 1 за адресою: пров. Балтійський, 23 в Оболонському районі м.Києва", сторони погодили тимчасове приєднання будівельних механізмів відповідача та І черги Об`єкту до мереж електропостачання, які належать стороні-1, до моменту здійснення ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" приєднання до побудованих кабельних мереж постійного електрозабезпечення згідно договору №НП4-58-18/92624 від 09.02.2018 про приєднання, яке не є стандартним, з урахуванням передбаченої проектом електропостачання черговості введення потужностей в експлуатацію.

Дата тимчасового приєднання І черги об`єкту посвідчується актом тимчасового приєднання до мереж електропостачання, які належать позивачу. Точка тимчасового приєднання І черги об`єкту - в ТП560-ТЗ,Т4 (пункти 2, 3 додаткової угоди від 24.06.2020).

Згідно з пунктом 4 додаткової угоди від 24.06.2020 відповідач гарантував здійснення будівництва та введення в експлуатацію кабельних мереж постійного електропостачання І черги будівництва Об`єкту в термін, передбачений договором №НП4-58-18/92624 від 09.02.2018. Відповідач підтверджував приєднання II черги будівництва Об`єкту згідно проекту мереж електропостачання до мереж електропостачання І черги.

Пунктом 5 цієї додаткової угоди передбачено, що після завершення будівництва та введення в експлуатацію кабельних мереж межа балансового розмежування між І та II чергами об`єкту знаходитиметься в ТП560-І, та тимчасове електроживлення І черги об`єкту від електричних мереж, які належать позивачу, буде припинено.

Згідно з пунктами 7, 8 додаткової угоди від 24.06.2020 обсяг спожитої електричної енергії позивачем для власних потреб визначається на підставі даних електролічильників, встановлених в ТП560-Т1,Т2,ТЗ,Т4, з урахуванням технологічних втрат у внутрішніх мережах у розмірі 10%. Обсяг спожитої електричної енергії відповідачем визначається виходячи із сформованого акту постачальника послуг за вирахуванням обсягу споживання електроенергії позивачем, розрахованого згідно пункту 7 даної додаткової угоди.

Протягом періоду тимчасового приєднання І черги Об`єкту до мереж електропостачання, які належать позивачу, оплата обсягів споживання електричної енергії здійснюється відповідачем за ціною, визначеною постачальником послуг, на підставі виставленого позивачем рахунку, у розмірі 100% вартості прогнозованих (заявлених) обсягів споживання електроенергії у наступному розрахунковому періоді, та враховуючи різницю сплаченої попередньої оплати та обсягу споживання попереднього розрахункового періоду, - не пізніше 5 (п`ятого) числа поточного місяця. Прогнозовані (заявлені) обсяги споживання електричної енергії на розрахунковий період надаються позивачу уповноваженим представником відповідача (пункт 9 додаткової угоди від 24.06.2020).

Розрахунковим періодом, за який відповідачем здійснюється попередня оплата обсягів споживання електроенергії, є період з 22 числа поточного місяця по 22 число наступного місяця. Надання послуг позивачем за попередні розрахункові періоди підтверджуються актами надання послуг, підписаними позивачем та відповідачем, і засвідченими їх печатками. Відповідач підписує, засвідчує печаткою та повертає позивачу акти наданих послуг не пізніше 5 календарних днів з дати їх отримання (пункти 10, 12 додаткової угоди від 24.06.2020).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що відповідач у період з січня 2022 року по травень 2022 року споживав електричну енергію, яка йому поставлялась для електропостачання об`єкту будівництва, проте ухилявся від підписання відповідних актів надання послуг та допустив заборгованість за цей період у розмірі 3 847 338,78 грн, про стягнення яких і пред`явлено даний позов.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання п обов`язку.

Згідно зі статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, серед іншого, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського Кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк як передбачено договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Як зазначалось вище, за умовами договору № 258 при необхідності підключення відповідача до існуючих мереж, власником чи користувачем яких є позивач, відповідач компенсує вартість понесених позивачем витрат за користування мережами, в тому числі вартість витрат, пов`язаних із забезпеченням проведення розрахунків за користування мережами (п. 3.3.17.).

Як зазначає позивач, необхідність підключення до існуючих мереж, власником (а в подальшому користувачем) яких він був, виникла з огляду на те, що між позивачем та ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» був укладений договір №11114-58-18/92624 від 09.02.2018 про приєднання, яке не є стандартним, замовником за яким в подальшому став відповідач, уклавши угоду про заміну сторони.

Так, відповідно до умов договору №НП4-58-18/92624 від 09.02.2018 відповідач зобов`язався побудувати та ввести в експлуатацію у строк до 31.12.2025 власну електромережу та забезпечити підключення за постійною схемою.

Як зазначалось вище, з метою врегулювання правовідносин щодо споживання та оплати електроенергії за договором № 258, внаслідок тимчасового (до 31.12.2025) підключення відповідача до електромережі, сторони уклали додаткову угоду від 24.06.2020, в якій врегулювали порядок споживання та оплати електроенергії.

Так, відповідно до п. 1 вказаної додаткової угоди з метою забезпечення живлення електричною енергією будівельних механізмів сторони-2 (відповідача) та І черги об`єкту «Будівництво багатофункціонального житлового кварталу І за адресою: пров. Балтійський 23 в Оболонському районі м. Києва» (надалі - об`єкт), сторони погодили тимчасове приєднання будівельних механізмів сторони-2 та І черги Об`єкту (надалі разом - І черга об`єкту) до мереж електропостачання, які належать стороні-1, до моменту здійснення ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» приєднання до побудованих кабельних мереж постійного електрозабезпечення згідно договору №НГІ4-58-18/92624 від 09.02.2018 про приєднання, яке не є стандартним, з урахуванням передбаченої проектом енергопостачання черговості введення потужностей в експлуатацію.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що з огляду на викладені обставини у відповідача виникло зобов`язання з оплати за спожиту ним електроенергію за договором № 258 від 23 червня 2015 року, в порядку та на умовах, передбачених додатковою угодою від 24 червня 2020 року, до того моменту, як відповідач здійснить підключення до власної електромережі за постійною схемою.

Відповідно до п. 5 додаткової угоди після завершення будівництва та введення в експлуатацію кабельних мереж, межа балансового розмежування між І та II чергами об`єкту знаходитиметься в «ТП-560» та тимчасове електроживлення І черги об`єкту від електричних мереж, які належать стороні-1, буде припинено.

Водночас, доказів підключення за постійною схемою, як це передбачено умовами договору №НП4-58-18/92624 від 09.02.2018 та додатковою угодою від 24 червня 2020 року, відповідачем надано не було, що свідчить про те, що відповідач продовжує споживати електроенергію, а його зобов`язання з оплати такої електроенергії є чинним.

Відповідно до п. 8 додаткової угоди від 24 червня 2020 року обсяг спожитої електричної енергії стороною-2 (відповідачем) визначається виходячи із сформованого акту постачальника послуг за вирахуванням обсягу споживання електроенергії стороною-1, розрахованого згідно пункту 7 даної додаткової угоди.

За період січень-травень 2022 року, ТОВ «Київські електричні послуги» поставило до трансформаторної підстанції «ТП-560» електричну енергію в загальному обсязі 1542379 кВт*год, що підтверджується копією відповідної довідки постачальника, долученої позивачем до матеріалів справи.

Позивач, в свою чергу, здійснив вирахування обсягу спожитої ним електроенергії з загального обсягу, поставленого постачальником, та щомісячно у строки, передбачені додатковою угодою від 24 червня 2020 року направляв електронною поштою відповідачу рахунки-розшифровки та акти.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не надано доказів направлення відповідачу відповідних актів надання послуг за договором № 258, а умови договору № 258 не передбачають можливості направлення будь-яких документів на електронну пошту сторін, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що пункт 8.4. договору № 258 від 23 червня 2015 року стосується не обміну повідомленнями за договором між його сторонами, а обставин непереборної сили.

Натомість, відповідно до п. 12.7. договору № 258 всі повідомлення між сторонами здійснюються в письмовій формі та вважаються доставленими, якщо їх доставлено кур`єром, рекомендованим листом, факсом або електронною поштою.

Як вбачається з матеріалів справи, акти наданих послуг та рахунки на оплати направлялись позивачем на електронну адресу відповідача, на підтвердження чого позивач надав роздруківки з електронної пошти.

Таким чином, суд першої інстанції дав помилкову оцінку умовам договору № 258 від 23 червня 2015 року, внаслідок чого дійшов висновку про недоведеність факту направлення актів та рахунків відповідачу.

Як вбачається з матеріалів справи, об`єкт будівництва було введено в експлуатацію відповідно до сертифікатів відповідності від 30.06.2020, 21.08.2020 та від 12.10.2021, у зв`язку з чим відповідач листом від 27.01.2022 № 23-62 повідомив позивача про припинення договору № 258 від 23.06.2015 у зв`язку з його виконанням.

Водночас вказані обставини не свідчить про те, що відповідач здійснив підключення до електромережі за постійною схемою, як це передбачено умовами договору №11114-58-18/92624 від 09.02.2018 та додатковою угодою від 24.06.2020.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що здійснення відповідачем оплати за електроенергію у жовтні, листопаді, грудні 2021 року, а також в січні 2022 року із зазначенням призначення платежу саме за договором № 258 від 23 червня 2015 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача (долучено до матеріалів справи), свідчить про ті обставини, що відповідач впродовж спірного періоду продовжував споживати електроенергію за схемою тимчасового підключення, однак доказів повної оплати за спожиту електроенергію не надав.

Крім того, поза увагою суду залишився також лист відповідача № 23-759 від 21.12.2021, у якому останній підтвердив наявність у нього зобов`язань з компенсації вартості спожитої електричної енергії позивачу, але просив відкласти строк оплати платежів.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що відповідач визнав чинність договору № 258 від 23 червня 2015 року та додаткової угоди від 24.06.2020, факт споживання ним електроенергії, а також підтвердив наявність у нього зобов`язань з оплати електричної енергії на підставі виставлених позивачем рахунків, в порядку та на умовах, передбачених додатковою угодою від 24.06.2020.

Якщо дослідити спірні правовідносини крізь призму наведеної практики Верховного Суду, слід дійти до висновку, що відповідач визнав свій обов`язок щодо оплати спожитої ним електричної енергії та підтвердив факт такого споживання.

Відтак, здійснення оплат за спожиту електроенергію після того моменту, коли за словами відповідача його зобов`язання нібито припинилися в силу виконання, безпосередньо свідчить про визнання відповідачем факту наявності таких зобов`язань.

Однак, суд вважає, що договір припинив свою чинність, оскільки стороною не виконано всі зобов`язання за договором.

Відтак, з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, у відповідача перед позивачем за період січень-травень 2022 року наявна заборгованість, яка складає 3847338,78 грн (січень 2022 року - 477747,98 грн, лютий 2022 року - 1832940,71 грн, березень 2022 року - 430008,32 грн, квітень 2022 року - 624170,42 грн, травень 2022 року - 482471,35 грн).

Згідно з частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 3847338,78 грн, у зв`язку з чим позов у даній частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 532383,84 грн та 3% річних у розмірі 51065,39 грн.

Відповідно до статті 610, частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216, статтею 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коди зобов`язання мало бути виконане.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом положень частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 15 додаткової угоди у разі порушення термінів оплати, передбачених цією додатковою угодою, сторона-2 сплачує стороні-1 пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Оскільки, судом встановлено порушення відповідачем строків оплати компенсації за спожиту електричну енергію, позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивач, перевіреного судом.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на встановлені обставини прострочення боржника, вимоги щодо стягнення з відповідача 51065,39 грн - 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреного судом.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відтак, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення

Пунктами 1, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2023 у справі № 910/7196/22 прийнято за не з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, внаслідок чого підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення. Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2023 у справі № 910/7196/22 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2023 у справі № 910/7196/22 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4" (04074, м. Київ, вул.. Лугова, 13, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" (04073, м. Київ, пров. Балтійський, 23, ) кошти за компенсацію спожитої електричної енергії у розмірі 3 847 338,78 грн за період січень-травень 2022 року, пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 532 383, 84 грн за період січень-травень 2022 року, 3% річних у розмірі 51 065,39 грн за період січень-травень 2022 року, 66 461, 83 грн витрат по сплаті судового зору за подання позову, 99 692, 73 грн витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/7196/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено : 10.07.2023.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка