ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2023 р. Справа№ 911/2408/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 22.06.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

на рішення Господарського суду Київської області

від 22.02.2023(повний текст складено та підписано 24.02.2023)

у справі №911/2408/22 (суддя Ейвазова А.Р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення 110 220 774,89грн,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю " Електротрейдінг Груп" (далі ТОВ "Електротрейдінг Груп") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (далі ПАТ "Центренерго") про стягнення 110 220 774,89грн, з яких: 84 702 000грн борг з попередньої оплати; 14 294 912,87грн - 20% річних з 30.12.2021 по 02.11.2022; 11 223862,02 грн втрати від інфляції за період з 01.04.2021 по 02.11.2022.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення попередньої оплати за не відпущену електричну енергію за двостороннім договором №20/21-366-РДД від 29.12.2021 купівлі-продажу електричної енергії у встановлений договором строк.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.02.2023 у справі №911/2408/22 позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп" 84 702 000 грн основного боргу; 14 248 500,82грн - 20% річних а також 779 559,64 грн в рахунок часткового відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором. В частині стягнення 46 412,05грн 20 % річних, 11 223 862,02грн втрат від інфляції відмовлено.

В обгрунтування рішення суд зазначив, що оскільки сторони домовились про повернення грошових коштів саме протягом 90 банківських днів з дати отримання від покупця вимоги в письмовій формі, відповідно до умов договору, що є їх правом, таке зобов`язання мало бути виконано відповідачем протягом узгодженого сторонами строку, чого відповідачем зроблено не було, отже вимоги позивача є обґрунтованими. Проте позивачем невірно визначено період для стягнення інфляційних втрат, здійснивши перерахунок яких, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Центренерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення від 22.02.2023 у справі №911/2408/22 скасувати в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про зменшення розміру відсотків річних на 99 %.

Апеляційна скарга мотивована тим, що момент права повернення грошових коштів у розмірі 84 702 000,00 грн. у позивача настав лише 21.10.2022 р, після спливу 90 днів з моменту вимоги позивача, отже суд помилково стягнув нараховані позивачем 20% річних за період з 30.12.2021 по 02.11.2022 р., тобто до моменту виникнення у ПАТ «Центренерго» обов`язку повернути кошти.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №911/2408/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коробенко Г.П., судді: Іоннікова І.А., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2023 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2023 для розгляду апеляційної скарги у справі № 911/2408/22 у зв`язку з відпусткою судді Іоннікової І.А. сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Козир Т.П., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2023 після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 22.06.2023.

22.05.2023 на адресу суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін та заперечував проти задоволення клопотання про зменшення розміру відсотків річних. При цьому представник зазначив, що доводи апелянта щодо невірного періоду нарахування 20% річних є необгрунтованими, та такими, що суперечать договору, а судом першої інстанції правомірно встановлено період для нарахування 20% річних за Договором - 31.12.2021 - 02.11.2022.

В судове засідання 22.06.2023 з`явилися представники сторін. Представник відповідача підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив суд залишити оскаржуване рішення без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

29.12.2021 між ТОВ «Електротрейдінг Груп» (покупець) та ПАТ «Центренерго» (продавець) укладено двосторонній договір №20/21-366-РДД купівлі-продажу електричної енергії (договір), за умовами якого продавець зобов`язується відпустити електричну енергію в Об`єднану Енергосистему України, а покупець - відібрати електричну енергію згідно графіку відпуску/відбору електричної енергії, визначеного у додатку №1, згідно пп.23 п.3 Порядку проведення електронних аукціонів з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 499.

Договором визначено, що під час виконання умов договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені договором, однак стосуються договірних зобов`язань, сторони зобов`язуються керуватись законодавством України, зокрема Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами ринку, Кодексом системи передачі, Кодексом системи розподілу, Кодексом комерційного обліку електричної енергії та іншими нормативно-правовими актами, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України (п.1.5 договору).

Як визначено п.1.1 договору, предметом договору є електрична енергія в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами аукціону з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цьому договорі.

Сторонами у договорі узгоджено (п.2.1), що продавець має право в односторонньому порядку на зменшення обсягу відпуску/відбору електричної енергії покупцю у разі, якщо собівартість виробництва електричної енергії у продавця є більшою ніж ціна (вартість) електричної енергії, визначена в договорі, з технічних причин, з інших причин чи обставин. За вказаних обставин, як визначено договором, обсяг(и) електричної енергії, який підлягає зменшенню та період(и) зменшення відпуску/відбору, визначається(ються) продавцем за обов`язкового застосування п.4.2 договору щодо сплати процентів за користування грошовими коштами, які були отримані як оплата за електричну енергію. Договором передбачено, що про зменшення відпуску відбору електричної енергії в певних обсягах та за певний період(и) продавець має право повідомити покупця не пізніш ніж за тридцять днів до дати такого зменшення обсягу відпуску/відбору електричної енергії (абз. 2 п.2.1).

У разі отримання продавцем коштів за електричну енергію, відпуск/відбір якої зменшив продавець, останній зобов`язується повернути кошти в межах вартості зменшеного обсягу відпуску відбору електричної енергії протягом 90 банківських днів з дати отримання від покупця вимоги в письмовій формі про повернення коштів в сумі вартості електричної енергії, зменшеної для відпуску/відбору (абз. 4 п.2.1 договору).

Ціна на електричну енергію, яка підлягає продажу та загальна вартість договору визначаються у додатку №1 за результатами аукціону з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами на підставі відповідного аукціонного свідоцтва (п.3.1 договору).

Період відпуску/відбору електричної енергії становить: з 01 березня 2022 року до 31 березня 2022 року включно (пункт 3.3 договору).

Як узгоджено сторонами договору, оплата за цим договором вважається належним чином здійсненою після того, як на користь продавця з банківського рахунку покупця в повному обсязі списано грошові кошти, що підлягають сплаті за електричну енергію відповідно до умов договору (пункт 3.6 договору).

Сторони у п. 4.2 договору передбачили, що у разі наявності факту невиконання продавцем зобов`язань щодо відпуску обсягів електричної енергії (одностороннє зменшення продавцем обсягу відпуску/відбору електричної енергії), продавець зобов`язується у строки, передбачені договором, повернути на поточний рахунок покупця грошові кошти, сплачені покупцем за обсяг електричної енергії невідпущеної на відповідному етапі відпуску/відбору та сплатити покупцю за користування грошовими коштами, які були отримані як оплата за електричну енергію, проценти в розмірі 20% річних від загальної суми коштів, отриманих за договором, що розраховується за період з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця та до дати фактичного повернення (у розумінні ст.536 ЦК України).

Пунктом 7.6 договору сторони домовились, що всі повідомлення, які направляються сторонами одна одній відповідно до договору, повинні бути здійснені у письмовій формі, підписані уповноваженими особами сторони і вважатимуться поданими належним чином, якщо вони відправлені рекомендованим або цінним листом з описом вкладення або доставлені особисто за зазначеними адресами сторін або поштовим оператором Новою поштою чи іншим, в тому числі кур`єрською доставкою, але не виключно.

Пунктом 8.1 договору визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення відбитками печаток сторін (за наявності) і діє до моменту повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором або укладення сторонами додаткової угоди про припинення (розірвання) цього договору.

У додатку №1 до договору (далі додаток №1) сторони погодили наступний графік відпуску/відбору електричної енергії у період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року:

-тип графіку продажу електричної енергії - базове навантаження;

-обсяг - 37 150 МВт/год;

-ціна за 1 МВт/год - 1 900грн;

-вартість електроенергії (з акцизним податком та з ПДВ) 84 702 000грн.

У п.2 додатку №1 зазначено, що гарантійний внесок складає 32 506 250 грн без ПДВ, ПДВ гарантійного внеску 6 501 250 грн (всього 39 007 500грн).

Судом встановлено, що позивачем перераховано відповідачу на умовах відповідного договору:

-30.12.2021 платіжним дорученням №21487 - 6 501 250грн;

-30.12.2021 платіжним дорученням №21475 45 694 500грн.

Окрім того, ТОВ «УЕБ» перерахувало відповідачу платіжним дорученням №60282750 від 29.12.2021 частину гарантійного внеску, який отримало від позивача, сплаченого для участі в електронному аукціоні №ЕР-291221-14 від 29.12.2021 у розмірі 32 506 250 грн. Відповідач підтвердив довідкою від 30.12.2021 №24/4444 отримання відповідної суми в рахунок оплати.

Отже, всього перераховано відповідачу в рахунок оплати електричної енергії станом на 30.12.2021 - 84 702 000грн.

Листом №24/270 від 26.01.2022 відповідач повідомив позивача про зменшення відпуску/відбору електричної енергії, передбаченої договором, на 12 000 МВт/год за період з 01 березня 2022 року по 10 березня 2022 року.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 02/02-04 від 02.02.2022 припинити порушення умов договору та здійснити відпуск електричної енергії в період і в обсягах передбачених договором. Відповідна вимога направлена відповідачу 04.02.2022, про що свідчить опис вкладення та поштова накладна № 343.

Листом №24/406 від 07.02.2022 відповідач повідомив позивача про зменшення відпуску/відбору електричної енергії, передбаченої договором, на 12 000 МВт/год за період з 11 березня 2022 року по 20 березня 2022 року.

Листом №24/601 від 17.02.2022 відповідач повідомив позивача про зменшення відпуску/відбору електричної енергії, передбаченої договором, на 13 150МВт/год за період з 21 березня 2022 року по 31 березня 2022 року.

14.06.2022 позивач звернувся до відповідача із вимогою №14/06-01 повернути протягом 90 днів з дня отримання вимоги грошові кошти, сплачені в рахунок оплати вартості електричної енергії, зменшеної для відпуску за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року в сумі 84 702 000грн, а також проценти в розмірі 20% річних від загальної суми коштів, які отримані як оплата за не відпущений обсяг електроенергії з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця та до дати фактичного повернення.

Вказану вимогу направлено відповідачу 14.06.2022 поштовим відправленням №484 з описом вкладення та отримано відповідачем 16.06.2022, про що свідчить повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення.

17.11.2022 позивач звернувся до відповідача з листом № 17/11-01 щодо врегулювання спору шляхом відпуску обсягу електроенергії, яка оплачена позивачем в рамках виконання умов договору до закінчення поточного року. Вказаний лист відправлено відповідачу 17.11.2022, про що свідчить опис вкладення та поштова накладна №377. Проте, як стверджує позивач, відповіді на відправлені відповідачу листи позивач не отримував.

Звертаючись з позовом до суду, позивач стверджує, що відповідач не повернув грошові кошти, які підлягають поверненню йому відповідачем за фактом зменшення відпуску/відібрання електричної енергії у березні 2022 року та не сплатив проценти за користування грошовими коштами.

Згідно ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу та, враховуючи суб`єктний склад сторін відповідного договору, а також його предмет, відносини сторін врегульовано також спеціальними нормами.

Як визначено ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.693 ГПК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Так, як визначено ч.1 ст.66 Закону України «Про ринок електричної енергії» (в редакції, чинній на момент укладення сторонами договору), купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі.

Відповідно до ч.2 такої статті учасники ринку мають право вільно обирати контрагентів за двосторонніми договорами, укладати ці договори у довільній формі та на умовах, що визначаються за домовленістю сторін з урахуванням обмежень, визначених відповідною нормою.

Позивач та відповідач у даній справі є учасниками ринку електричної енергії, оскільки, як визначено п.96 ч.1 ст.1 Закону, до учасників ринку електричної енергії належать, зокрема, електропостачальник (позивач) та виробник (відповідач), які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цим Законом.

За загальним правилом, визначеним ч.2 ст.538 ЦК України, при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Сторонами змінено загальний порядок виконання зустрічних зобов`язань, оскільки п.3.2 договору встановлено умову щодо попередньої оплати.

Враховуючи умови укладеного договору (п.2.1 договору) та положення вищевказаних норм, відповідач у разі зменшення обсягу відпуску/відбору електричної енергії зобов`язаний був повернути позивачу кошти у межах вартості зменшеного обсягу відпуску/відбору електричної енергії протягом 90 банківських днів. При цьому, строк виконання відповідного зобов`язання починає свій перебіг з дати отримання від покупця вимоги у письмовій формі про повернення коштів у сумі вартості електричної енергії, зменшеної для відпуску/відбору 16.06.2022, оскільки відповідне зобов`язання відповідач в установлений договором строк протягом 90 банківських днів не виконав, він є таким що порушив відповідне зобов`язання.

Враховуючи, що відповідач доказів повернення коштів, які перераховані позивачем як передплата за електричну енергію, не надав, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позовної вимоги в частині стягнення 84 702 000 грн основного боргу.

Щодо стягнення інфляційних втрат за період з 01.04.2022 по 02.11.2022.

Як визначено ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, втрати від інфляції у відповідності з вказаною нормою нараховуються у випадку порушення грошового зобов`язання.

Враховуючи умови договору, відповідно до яких сторони домовились про повернення грошових коштів саме протягом 90 банківських днів з дати отримання від покупця вимоги в письмовій формі, що є їх правом, таке зобов`язання мало бути виконано відповідачем протягом узгодженого сторонами строку.

Зважаючи на те, що вимога про повернення коштів отримана відповідачем 16.06.2022, він мав виконати відповідне зобов`язання до 20.10.2022 включно. Отже, простроченим відповідне зобов`язання є лише починаючи з 21.10.2022, тому є безпідставними вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції за період з 01.04.2022 по 20.10.2022.

При цьому, втрати від інфляції за період з 21.10.2022 по 02.11.2022 (по дату, заявлену у позові) позивачем не понесені, враховуючи наступне.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила механізм здійснення розрахунку інфляційних втрат, відповідно до якого у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число відповідного місяця включно, за висновком касаційної інстанції, інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

У п.26 відповідної постанови зазначено, що методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання, касаційна інстанція вважала за доцільне відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідача втрат від інфляції у розмірі 11 223 862,02грн.

Щодо стягнення 14 294 912,87грн - 20% річних, нарахованих за період з 30.12.2021 по 02.11.2022.

Відповідно до ч.3 ст.693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати; договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Як визначено ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Сторонами у договорі за їх взаємною згодою передбачений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати, настання якого обумовлено зменшенням відпуску електричної енергії, тобто фактично відмовою від передачі товару, право на яке передбачено договором. Встановлення такого зобов`язання умовами договору за взаємною згодою сторін не лише не суперечить наведеним нормам, але й повністю їм відповідає.

Враховуючи суму попередньої оплати, період нарахування, заявлений у позові - до 02.11.2022, встановлений договором розмір процентів - 20% річних, здійснивши перерахунок місцевий суд з`ясував, що розмір процентів складає 14 248 500,82 грн, що менше ніж заявлено позивачем.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач нараховує проценти включно з 30.12.2021, однак, 30.12.2021 - є днем здійснення оплати. При цьому, така подія є початком перебігу строку для нарахування процентів.

Відповідно до ч.1 ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, перебіг строку нарахування процентів починається з наступного після оплати дня 31.12.2021.

За вказаних обставин, позовні вимоги в частині стягнення 20% річних підлягають задоволенню у розмірі 14 248 500,82грн, а у задоволенні вимог про стягнення 46 412,05грн -20% річних судом обґрунтовано відмовлено.

Доводи апелянта в цій частині є неспроможними та спростовуються наведеним вище.

Щодо клопотання апелянта про зменшення розміру відсотків річних на 99 %.

Обгрунтовоючи клопотання відповідач зазначає про наявність підстав для зменшення розміру 20% річних в порядку ст.551 ЦК України та ст. 233 ГК України, у зв`язку із перебуванням товариства у надзвичайно складних фінансово економічних умовах, спричинених військовими діями та звертає увагу на те, що позивачам не було понесено жодних збитків та посилається на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Відповідно до положення статті 233 Господарського кодексу України, що кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Натомість ч. 1 ст. 230 ГКУ, визначено, що штрафними є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, з чого вбачається, що відсотки річних не є штрафними санкціями в розумінні ст. 233 ГК України та 551 ЦК України.

Щодо постанови Великої Палати Верховного Суду, на яку посилається апелянт, апеляційний суд зазначає, у справі № 902/417/18 Велика Палата обґрунтовує своє рішення тим, що розмір нарахованих позивачем пені, штрафу, відсотків річних майже в 2 рази перевищує суму прострочення, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій.

У даній справі розмір відсотків річних не є значним відносно суми боргу та виступає, як компенсація позивачу за втрачену можливість розпоряджатися своїми коштами протягом тривалого часу, тому застосування указаної постанови до спірних правовідносин не вбачається можливим.

Беручи до уваги наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про зменшення розміру відсотків річних на 99 %.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду та відповідно скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на апелянта у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2023 у справі №911/2408/22 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство "Центренерго".

Матеріали справи №911/2408/22 повернути суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.07.2023.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук