РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2023Справа № 910/3508/22
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Лук`янович В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО»,

2) Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд державного майна України

про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, витребування майна

Представники учасників справи:

від позивача: Петрик О.В., Косих С.І.;

від відповідача-1: Романюк С.П.;

від відповідача-2: Богданевич Ю.В.;

віл третьої особи: не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО» та державного реєстратора Рисак Олени Олександрівни (Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)) про скасування рішення про державну реєстрацію прав, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності: 29344711 від 05.12.2018 року, індексний номер 44498710 від 10.12.2018 року, прийняте державним реєстратором Рисак Оленою Олександрівною про державну реєстрацію права власності на майновий комплекс загальною площею 8631,1 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Ямська, будинок 72 за Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІСО».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним реєстратором Рисак Оленою Олександрівною Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) незаконно прийнято рішення про включення будівлі, що належить позивачу, до майнового комплексу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО», на який зареєстровано право власності останнього.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2022 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3508/22, підготовче засідання призначено на 15.06.2022.

13.06.2022 до суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому викладено, зокрема, вимогу про застосування строків позовної давності.

15.06.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про встановлення строків для подання відповіді на відзив.

В підготовче засідання 15.06.2022 з`явилися представники позивача та відповідача-1, представник відповідача-2 не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив задовольнити клопотання позивача про встановлення строків для подання відповіді на відзив; продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів, відкласти підготовче засідання на 27.07.2022; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив відповідача-1 протягом десяти днів з дня отримання відзиву та відповідачу-1 строк на подання заперечень на відповідь на відзив протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив; зобов`язати позивача направити клопотання про поновлення строку позовної давності на адресу відповідача-1.

17.06.2022 до суду від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшов відзив на позовну заяву.

23.06.2022 до суду від позивача надійшли: супровідний лист, до якого долучено відповіді на відзиви відповідачів 1, 2; лист із доказами направлення відповідачу-1 копії заяви про поновлення строку позовної давності.

19.07.2022 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 у справі № 910/6158/21.

27.07.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про витребування у Департамента з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) реєстраційної справи та витребування у відповідача-1 документів, які стали підставою для реєстрації майнового комплексу площею 8631,1 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72.

Також 27.07.2022 від позивача до суду надійшло клопотання про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання; від відповідача- 1 надійшла заява про застосування наслідків спливу позовної давності.

В підготовче засідання 27.07.2022 з`явився представник відповідача-1. Представники позивача та відповідача-2 не з`явились в підготовче засідання.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, у підготовчому засіданні 27.07.2022 ухвалив задовольнити клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання та відкласти його на 05.09.2022, зазначивши, що клопотання позивача про витребування доказів буде розглянуто в наступному судовому засіданні.

30.08.2022 до суду від представника відповідача-2 надійшло клопотання про перенесення судового засідання.

31.08.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про зобов`язання відповідача-1 надати учасникам справи копії документів, що долучені до заяви про застосування наслідків спливу позовної давності.

05.09.2022 до суду від позивача надійшов відзив на заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Також 05.09.2022 від позивача до суду надійшла заява в порядку ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, до якої долучено позовну заяву у новій редакції, згідно з якою позивач заявив позовні вимоги про: 1) скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 44498710 від 10.12.2018, номер запису про право власності: 29344711, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Рисак Оленою Олександрівною про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІСО» на майновий комплекс загальною площею 8631,1 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Ямська, будинок 72; 2) скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 41265522 від 24.05.2018, номер запису про право власності: 26304673, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Новозаводське» Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області Осиповичем Ігорем Віталійовичем, про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІСО» на майновий комплекс загальною площею 7425,5 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Ямська, будинок 72; 3) припинення (визнання відсутнім) права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО» на нежитлову будівлю загальною площею 902,8 кв.м. (як частину будівлі літера «Г»), розташовану за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72, яка фактично являється окремо стоячою будівлею (виробничий корпус № 2) загальною площею 904 кв.м., розташованої за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72-А та є державною власністю і належить позивачу, як органу управління державним майном; 4) припинення (визнання відсутнім) права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО» на нежитлову будівлю (в якій знаходиться обладнання ТП-1612) загальною площею 22,5 кв.м., яка фактично являється нежитловою будівлею (в якій знаходиться обладнання ТП-1612), загальною площею 25,7 кв.м., розташованою за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72-А, що належить позивачу на праві власності, яку незаконно було включено до майнового комплексу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО» у вигляді нежитлової будівлі, літера «Д» загальною площею 22,5 кв.м.

В підготовче засідання 05.09.2022 з`явилися представники позивача та відповідача-1.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву у підготовчому засіданні до 12.09.2022.

12.09.2022 до суду від позивача надійшла заява про технічну помилку у позові в новій редакції, а саме у назві предмета позову.

Також 12.09.2022 до суду від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшов відзив на позовну заяву в новій редакції.

В підготовче засідання 12.09.2022 з`явилися представники позивача та відповідачів.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, в підготовчому засіданні 12.09.2022 ухвалив позовну заяву (уточнену редакцію) прийняти до розгляду; клопотання позивача про витребування доказів, яке надійшло до суду 27.07.2022, залишити без задоволення на підставі ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України; відмовити у задоволенні клопотання позивача про зобов`язання відповідача-1 надати учасникам справи копії документів, що долучені до заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, у зв`язку з необґрунтованістю; відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Регіонального відділення Фонду державного майна по місту Києву відмовити через необґрунтованість; оголосити перерву у підготовчому засіданні до 12.10.2022, встановивши позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом 10 днів з 12.09.2022, відповідачам строк для подання заперечень на відповідь на відзив протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

27.09.2022 до суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву у новій редакції, який містив, зокрема, вимогу про витребування у позивача для огляду у судовому засіданні оригіналів доданих до позовної заяви доказів, а саме: копії технічного паспорту будівлі виробничого корпусу літ «Б» площею 904 кв.м. по вул. Ямській, 72А станом на 01.12.2021; копії технічного паспорту на майновий комплекс по вул. Ямській, 72, виготовленого асоціацією «Авістор-Буд», станом на 30.10.2019 літери «Г» та «Д»; копії технічного паспорту на будівлю літера «Г», наданого відповідачем-2 до матеріліалів реєстраційної справи; копії технічного паспорту на нежитлову будівлю літ «Д» по вул. Ямській, 72А станом на 30.03.2018, виготовленого ТОВ «КК Пріорітет».

28.09.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (в новій редакції) Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яка містила, зокрема, вимогу про витребування з вказаного департаменту реєстраційної справи та документів, що стали підставою для реєстрації майнового комплексу 8631,1 кв.м.

Також 28.09.2022 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, яке містить аналогічні вимоги щодо витребування доказів, викладені у відповіді на відзив на позовну заяву (в новій редакції) Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

12.10.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про надання строку для подання відповіді на відзив відповідача-1.

Підготовче засідання 12.10.2022 не відбулося у зв`язку з розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 № 16 «Про деякі питання організації роботи Господарського суду міста Києва» про запровадження дистанційного режиму роботи з 12 по 14 жовтня 2022 року для збереження життя та здоров`я учасників судового процесу, суддів та працівників апарату суду.

14.10.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-1 на позовну заяву у новій редакції, яка містила, зокрема, вимогу про витребування доказів, а саме оригіналів документів, на які посилається відповідач-1 згідно переліку, наведеного у п. 2 прохальної частини даної відповіді на відзив; витребування від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) реєстраційної справи. Крім того, до вказаної відповіді на відзив позивачем долучено клопотання, яке за змістом є аналогічним клопотанню про витребування доказів, викладеному у відповіді на відзив відповідача-1 на позовну заяву у новій редакції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2022 призначено підготовче засідання у справі № 910/3508/22 на 14.11.2022.

18.10.2022 до суду від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача.

14.11.2022 до суду від позивача надійшли заперечення на заперечення Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на відповідь на відзив позивача, які містили вимогу про витребування з вказаного департаменту матеріалів реєстраційної справи (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 29344711 від 05.12.2018, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 44498710 від 10.12.2018, Рисак О.О., КП «Київжитлоспецексплуатація»), визнання представника департаменту таким, що не є належним представником відповідача-2 у даній справі та виклик державного реєстратора Рисак О.О. в судове засідання для надання пояснень.

Також 14.11.2022 до суду позивачем подано клопотання про поновлення строку для подання доказів та долучення до матеріалів справи ухвали Печерського районного суду м. Києва від 19.08.2022 у справі № 757/21459/22-к до матеріалів справи.

В підготовче засідання 14.11.2022 з`явилися представники позивача та відповідачів.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, в підготовчому засіданні 14.11.2022 ухвалив визнати поважними причини пропуску позивачем процесуального строку на подання доказів, поновити пропущений процесуальний строк та долучити до матеріалів справи ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19.08.2022 у справі № 757/21459/22-к.

Також в підготовчому засіданні 14.11.2022 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив клопотання відповідача-1, викладене у відзиві на позовну заяву в новій редакції, про витребування доказів задовольнити частково та витребувати у позивача для огляду в судовому засіданні оригінали технічного паспорту будівлі виробничого корпусу літери «Б» по вул. Ямській, 72А, оригінал технічного паспорту на будівлю літери «Д» по вул. Ямській, 73А станом на 30.03.2018; в іншій частині клопотання відмовити у зв`язку з відсутністю таких доказів у позивача; клопотання позивача про витребування доказів, викладені у відповідях на відзиви відповідачів на позов у новій редакції, залишити без задоволення на підставі ст. 81 Господарського процесуального кодексу України; подане позивачем до суду 28.09.2022 клопотання про витребування доказів залишити без задоволення; у задоволенні клопотання позивача про надання строку для подачі відповіді на відзив відмовити, оскільки така відповідь на відзив вже подана та долучена судом до матеріалів справи.

В підготовчому засіданні 14.11.2022 суд, не виходячи до нарадчої кімнати ухвалив оголосити перерву до 05.12.2022.

05.12.2022 до суду позивачем подано супровідний лист із клопотанням щодо відзивів і заперечень відповідачів, клопотанням про визначення належного відповідача, заявою про залучення третіх осіб.

В підготовче засіданні 05.12.2022 з`явились представники позивача та відповідачів.

Представником позивача в підготовчому засіданні 05.12.2022 надано суду для огляду оригінали технічних паспортів, які витребовувались судом в підготовчому засіданні 14.11.2022, а саме: оригінал технічного паспорту на виробничу будівлю (виробничий корпус літера «Б») по вул. Ямська 72-а, м. Київ та оригінал технічного паспорту на нежитлову будівлю літера «Д» по вул. Ямська, 72-а, м. Київ.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити в підготовчому засіданні 05.12.2022 перерву до 21.12.2022.

15.12.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про заміну відповідача та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

В підготовче засідання 21.12.2022 з`явилися представники позивача та відповідача 1.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив клопотання позивача про визнання Департаменту та його представника таким, що не є належним представником відповідача-2 (викладене у запереченнях, що надійшли до суду 14.11.2022), клопотання про визначення належного відповідача, заяву про залучення третіх осіб залишити без розгляду як таких, що не підтримані позивачем.

В підготовчому засіданні 21.12.2022 судом розглянуто клопотання позивача про заміну відповідача-2 - Державного реєстратора Рисак Олени Олександрівни (місце роботи Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)) належним відповідачем - Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 замінено первісного відповідача-2 - Державного реєстратора Рисак Олену Олександрівну (Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)) на належного відповідача - Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» та залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Фонд державного майна України; підготовче засідання відкладено на 25.01.2023, встановши Комунальному підприємству «Київжитлоспецексплуатація» строк для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі строк для подання письмових пояснень.

29.12.2022 до суду від позивача надійшов лист на виконання вимог ухвали суду від 21.12.2022 з доказами направлення позовної заяви (у новій редакції) на адреси відповідача-2 та третьої особи.

13.01.2023 до суду від відповідача-2 (Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація») надійшов відзив на позовну заяву.

19.01.2023 до суду від позивача надійшли пояснення до відзиву і заяви відповідача-1 щодо позовної давності.

23.01.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача - Підприємство з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ».

В підготовче засідання 25.01.2023 з`явилися представники сторін та третьої особи.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, в підготовчому засіданні 25.01.2023 ухвалив відмовити у задоволенні клопотання позивача про залучення співвідповідача у справі; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив відповідача-2 та строк для подання сторонами відповіді на пояснення третьої особи; оголосити у підготовчому засіданні перерву до 20.02.2023.

13.02.2023 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення до заяви відповідача-1 щодо позовної давності та відповідь на відзив на позовну заяву відповідача-2 (Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»).

20.02.2023 до суду позивачем подано заяву в порядку ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, яка за своїм змістом є заявою про зміну предмету позову, у якій позивач просить суд прийняти позовні вимоги в такій редакції:

« 1) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттями розділу) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності: 29344711 від 05.12.2018, індексний номер: 44498710 від 10.12.2018, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Рисак Оленою Олександрівною, про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО» на майновий комплекс загальною площею 8631,1 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72, до складових частин якого незаконно включено: виробничий корпус - нежитлову будівлю літера «Б» (включено до складу нежитлової будівлі літера «Г» майнового комплексу за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72 з площею 902,8 кв.м.) загальною площею 904 кв.м., розташовану за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72-А, що належить позивачу; нежитлову будівлю літера «Д» (включено до складу майнового комплексу за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72, літера «Д» з площею 22,5 кв.м.), в якій знаходиться обладнання трансформаторної підстанції ТП-1612, загальною площею 25,7 кв.м., розташовану за адресою: вул. Ямська, 72-А, що належить на праві власності позивачу.

2) витребувати у відповідача-1 на користь позивача виробничий корпус - нежитлову будівлю літера «Б» (включено до складу нежитлової будівлі літера «Г» майнового комплексу за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72 з площею 902,8 кв.м.) загальною площею 904 кв.м., розташовану за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72-А.

3) витребувати у відповідача-1 на користь позивача нежитлову будівлю літера «Д» (включено до складу майнового комплексу за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72, літера «Д» з площею 22,5 кв.м.), в якій знаходиться обладнання трансформаторної підстанції ТП-1612, загальною площею 25,7 кв.м., розташовану за адресою: вул. Ямська, 72-А».

У зв`язку з перебуванням судді Трофименко Т.Ю. на лікарняному, підготовче засідання, призначене на 20.02.2023 у даній справі, не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 підготовче засідання у справі № 910/3508/22 призначено на 22.03.2023.

02.03.2023 до суду від третьої особи надійшли пояснення щодо позову, які містили, зокрема, вимогу про поновлення пропущеного процесуального строку для подання пояснень.

13.03.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи.

Також 13.03.2023 до суду від відповідача-1 надійшли пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 поновлено третій особі процесуальний строк для подання письмових пояснень.

21.03.2023 до суду від відповідача-1 надійшли:

- заява про забезпечення доказів, шляхом витребування у Регіонального відділення Фонду державного майна України документів, а саме: копію листа від 05.12.2018 № 30-10/11762 з додатками на 14 арк., копію листа-відповіді Київської місцевої прокуратури № 1 на лист від 05.12.2018 № 30-10/11762, копію листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву від 15.01.2019 № 30-06/434;

- клопотання про поновлення строків для подання доказів.

У підготовче засідання 22.03.2023 з`явились представники позивача та відповідачів, третя особа у підготовче засідання не з`явилась.

Суд в підготовчому засіданні 22.03.2023, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив долучити до матеріалів справи подані позивачем докази до суду 15.12.2022, а саме: відповідь ТОВ «Бюро технічної інвентаризації оформлення землі та нерухомості» від 12.12.2022; прийняти заяву про зміну предмету позову до розгляду.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 повернуто відповідачу-1 заяву про забезпечення доказів у справі № 910/3508/22, у зв`язку з несплатою судового збору.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, у підготовчому засіданні 22.03.2023 ухвалив оголосити перерву до 19.04.2023.

31.03.2023 до суду від відповідача-2 надійшов відзив на заяву про зміну предмету позову.

04.04.2023 до суду від відповідача-1 надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог.

14.04.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідачів 1, 2 на заяву про зміну предмета позову.

Також 14.04.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про надання відповідачем-1 документів, доданих до відзиву останнього.

В підготовче засідання 19.04.2023 з`явилися представники сторін, представник третьої особи не з`явився.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, у підготовчому засіданні 19.04.2023 ухвалив у задоволенні клопотання позивача про надання відповідачем-1 документів, доданих до відзиву на заяву про уточнення позовних вимог, відмовити через необґрунтованість; долучити докази до матеріалів справи; закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 22.05.2023.

В судове засідання 22.05.2023 з`явилися представники сторін, які надали суду свої пояснення/заперечення по суті позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити в судовому засіданні перерву до 28.06.2023.

В судове засідання 28.06.2023 з`явилися представники сторін, представник третьої особи не з`явився.

В той же час, судом враховано викладене третьою особою у поясненнях щодо позову, поданих до суду 02.03.2023, клопотання про розгляд справи без участі представника Фонду державного майна України.

В судовому засіданні 28.06.2023 представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Представники відповідачів заперечували проти задоволення позову, просили відмовити у його задоволенні.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 28.06.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Спірні правовідносини між сторонами пов`язані із вчиненням державним реєстратором Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Рисак О.О. реєстраційних дій про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІСО» на майновий комплекс за адресою: вул. Ямська, 72 у м. Києві загальною площею 8631,1 кв.м.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач вказав, що у вересні 2020 року дізнався про прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Рисак О.О. рішення про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО» на майновий комплекс площею 8631,1 кв.м., до якого, за твердженням позивача було безпідставно включено декілька об`єктів нерухомого майна, в тому числі два об`єкти нерухомого майна, що належать позивачу, а саме: виробничий корпус - двоповерхова нежитлова будівля загальною площею 904 кв.м., що належить позивачу як органу управління державним майном і є державною власністю та нежитлова будівля площею 22,5 (25,7) кв.м., що належить Укрсоюзсервісу на праві власності, в якій знаходиться обладнання трансформаторної підстанції ТП-1612.

Так, позивач вказує, що державним реєстратором Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Рисак О.О. за заявою відповідача-1 в один і той же день і час, а саме: 05.12.2018 о 12:41:28 прийнято чотири рішення про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІСО» на майновий комплекс за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72 під одними і тими ж номерами запису: реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 000 і номером запису про право власності 29344711 від 05.12.2018, індексний номер: 44498710 від 10.12.2018, однак із різною загальною площею приміщень. При цьому, для всіх цих рішень єдиною належною підставою виникнення права власності відповідача-1 на майновий комплекс є рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2012 у справі № 5011-62/6746-2012, яким визнано право власності за відповідачем-1 на майновий комплекс площею лише 6522,7 кв.м., а всі інші документи, які враховані державним реєстратором при прийнятті оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності та були використані для збільшення вказаної площі майнового комплексу на 2108,4 кв.м., є неналежними документами, які не відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, за твердженням позивача, внаслідок вказаної незаконної державної реєстрації права власності, відповідач-1 безпідставно заволодів державним майном, а саме: виробничим корпусом - двоповерховою будівлею загальною площею 904 кв.м. за адресою: вул. Ямська, 72А, м. Київ та нежитловою будівлею, в якій знаходиться обладнання ТП-1612, що належить позивачу.

За наведених підстав, позивач вважає, що державним реєстратором Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Рисак О.О. рішення про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО» на майновий комплекс загальною площею 8631,1 кв.м. було прийнято без належних документів, якими має посвідчуватись право власності, а тому рішення про державну реєстрацію прав, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності: 29344711 від 05.12.2018, індексний номер 44498710 від 10.12.2018 є незаконним та підлягає скасуванню.

Крім того, з урахуванням прийнятої судом 22.03.2023 заяви позивача про зміну предмету позову, крім вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію, позивач також просить витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО» на користь позивача виробничий корпус - нежитлову будівлю, літера «Б» (включено до складу нежитлової будівлі літера «Г» майнового комплексу за адресою: вул. Ямська, 72А, м. Київ з площею 902,8 кв.м.) загальною площею 904 кв.м., розташовану за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72А, та нежитлову будівлю, літера «Д» (включено до складу майнового комплексу за адресою: вул. Ямська, 72, літера «Д», м. Київ з площею 22,5 кв.м.), загальною площею 25,7 кв.м. (в якій знаходиться обладнання трансформаторної підстанції ТП-1612), розташовану за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72А.

Відповідач-1 (Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІСО»), у свою чергу, проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи про те, що оскаржувана реєстраційна дія не стосувалась переходу права власності від позивача, а останній не підтвердив належними доказами, що збільшення майнового комплексу відбулось за рахунок належного йому нерухомого майна, а відтак не довів порушення своїх прав та інтересів. Крім того, відповідач-1 зазначає, що надані позивачем акти передачі основних фондів від 08.04.1992 та акт приймання передачі від 03.07.2012 можуть свідчити лише про передачу Фондом державного майна України на баланс позивача певного державного майна, однак ці документи не наділяють останнього повноваженнями державного органу, який здійснює управління державним майном. Також відповідачем-1 заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог.

Відповідач-2 (КП «Київжитлоспецексплуатація») проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на недоведеність позивачем порушення його прав оскаржуваними реєстраційними діями та пред`явлення даного позову до неналежного відповідача, яким є КП «Київжитлоспецексплуатація».

Третя особа (Фонд державного майна України (надалі - Фонд)) у поданих до суду поясненнях щодо позову зазначила, що станом на 06.02.2023 відомості про нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72А до Фонду з метою внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності від суб`єктів управління не надавалися.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - в редакції, чинній станом на момент прийняття спірного рішення про державну реєстрацію).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

За приписами п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації. Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Як встановлено судом, позивачем заперечується законність прийнятого державним реєстратором КП «Київжитлоспецексплуатація» Рисак О.О. рішення про державну реєстрацію права власності на майновий комплекс загальною площею 8631,1 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Ямська, будинок 72 за Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІСО», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності: 29344711 від 05.12.2018, індексний номер 44498710 від 10.12.2018. Позивач вказує, що відповідачу-1 на законних підставах належить лише майновий комплекс загальною площею 6522,7 кв.м. відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2012 у справі № 5011-62/6746-2012, а решта документів, на підставі яких державним реєстратором Рисак О.О. здійснено реєстраційні дії щодо збільшення площі вказаного комплексу не є належними документами у розумінні приписів Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2012 у справі № 5011-62/6746-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 04.09.2013, визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІСО» право власності на майновий комплекс загальною площею 6522,7 кв.м., який розташований за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72 та складається з наступних об`єктів нерухомості - нежилих будівель: літера А, загальною площею 2763,8 кв.м., літера А1, загальною площею 426,3 кв.м., літера А2, загальною площею 599,2 кв.м., літера Б, загальною площею 1312,4 кв.м., літера Г, загальною площею 1312,5 кв.м., літера Ж, загальною площею 24,4 кв.м., літера К, загальною площею 84,1 кв.м.

Позивач посилається на те, що незаконне збільшення площі спірного майнового комплексу відбулось за рахунок, зокрема, збільшення будівлі «Г» у складі цього комплексу на 902,8 кв.м. саме за рахунок приєднання до цієї будівлі іншої двоповерхової будівлі площею 904 кв.м. При цьому, за доводами позивача, якщо порівняти внутрішні розміри і конфігурацію приміщень виробничого корпусу вказаної двоповерхової будівлі площею 904 кв.м., вказаних в технічному паспорті станом на 01.12.2021 та інвентаризаційній справі № 37665, яка створена Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, з внутрішніми розмірами і конфігурацією приміщень, що вказані в технічному паспорті асоціації «Авістор-Буд» від 30.10.2019, то вони є повністю однаковими.

Також позивач зазначає, що площа майнового комплексу також була збільшена на 22,5 кв.м. за рахунок належної йому будівлі площею 25,7 кв.м., в якій знаходиться трансформаторна підстанція ТП-1612, яка в свою чергу належить відповідачу-1. За доводами позивача, якщо порівняти план будівлі трансформаторної підстанції з технічного паспорта, наданого позивачем з планом цієї будівлі з технічним паспортом, наявного в матеріалах реєстраційної справи, то конфігурація приміщень обох планів однакова, а зменшення фактичної площі будівлі було умисно зменшено з метою заплутування ситуації.

Суд критично ставиться до наведених вище доводів позивача, оскільки з поданих в матеріали справи доказів не вбачається за можливе достовірно встановити, що саме за рахунок нерухомого майна площею 25,7 кв.м. та 904 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Ямська, 72, м. Київ, було збільшено загальну площу майнового комплексу за вказаною адресою до 8631,1 кв.м.

В контексті викладеного суд зазначає, що на цілісний майновий комплекс поширюється режим складної речі, визначений нормами ст. 188 ЦК України, відповідно до якої якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ).

Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦК України до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухоме майно, яке утворилося внаслідок поділу або виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

При цьому, виділення складових частин цілісного майнового комплексу, як слідує з наведених нормативних актів, відбувається лише у визначеному порядку та на відповідних підставах.

Крім того, суд зазначає, що ідентифікація об`єктів нерухомого майна як однакових може відбуватись шляхом проведення відповідної експертизи, про необхідність проведення якої позивачем не зазначалось, а також не надавалось висновку експертизи, складеного на його замовлення.

В цій частині суд наголошує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (постанова Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність доводів позивача, зокрема в частині того, що загальну площу майнового комплексу за адресою: вул. Ямська, 72А, м. Київ було збільшено за рахунок включення до будівлі літери «Г» нерухомого майна площею 904 кв.м., а до будівлі літери «Д» - нерухомого майна площею 25,7 кв.м., оскільки такі доводи не підтверджені належними доказами та ґрунтуються лише на припущеннях, висловлених позивачем.

В той же час, судом встановлено, що позивач при зверненні до суду із даним позовом (із урахуванням здійсненої ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 за клопотанням позивача заміни відповідача-2), визначив відповідачем, зокрема, Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація».

Однак, як вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, а саме: витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № від 10.12.2018 Інформаційної довідки № 312342544 від 13.10.2022 щодо об`єкта нерухомого майна 000, державним реєстратором Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Рисак Оленою Олександрівною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.12.2018 № 44498710, яким за Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІСО» зареєстровано право власності на майновий комплекс загальною площею 7529 кв.м. по вул. Ямській, 72 у м. Києві (номер запису про право власності 29344711). Однак, в подальшому до Реєстру були внесені зміни в частині площі об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер 000), відповідно до яких площа 7529 кв.м. була змінена на 8596,8 кв.м., а в подальшому на 8619,3 кв.м., та остаточно змінена на 8631,1 кв.м. у 2020 році. Причому вказані зміни площі майнового комплексу були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно іншими реєстраторами, які не пов`язані з Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація».

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Таким чином, враховуючи встановлені вище обставини щодо здійснення реєстрації змін в частині збільшення площі спірного майнового комплексу до 8631,1 кв.м. іншими реєстраторами, які не пов`язані із відповідачем-2, суд вважає, що Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація», до якого, зокрема, позивач пред`явив даний позов, не може вважатися належним відповідачем у цій справі.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене в Главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Аналіз статті 387 ЦК України свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) "юридично" - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом" (правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 752/13695/18, від 09.09.2020 у справі № 355/1177/17).

За висновком, Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц, однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

Витребування майна із чужого незаконного володіння передбачено статтями 16, 387 ЦК України саме як форма захисту права власності, а не як окреме оборотоздатне майнове право, яке може відчужуватися в порядку передбаченому статтею 656 цього Кодексу, на користь інших осіб, оскільки речові права безпосередньо пов`язані з конкретною річчю і переходять у зв`язку з переходом об`єктів нерухомості. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного матеріального права на витребування майна із чужого незаконного володіння позивач повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на зазначене майно.

Таким чином, саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом повернення (витребування) цього майна від відповідних суб`єктів.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17.

Так, позивач зазначає, що підтвердженням повноважень останнього щодо управління державним майном є такі документи: постанова Ради Міністрів України від 11.02.1991 № 26; постанова Кабінету Міністрів України від 18.09.1993 № 750; долучені до позовної заяви листи Міністерства юстиції України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, наказ Фонду державного майна України № 481 від 11.04.2013; акт передачі основних фондів від 08.04.1992; акт приймання-передачі від 03.07.2017; акт прийому-передачі до сфери управління Укрсоюзсервісу ДП «Завод Побутмаш» від 26.10.1993; технічний звіт про проведення обстеження та встановлення технічного стану державного нерухомого майна - виробничого корпусу - нежитлової будівлі літ. «Б» площею 904 кв.м.

Так, судом встановлено, що постановами Ради Міністрів УРСР від 11.02.1991 та Кабінету Міністрів України від 18.09.1993 № 750 на Український союз об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) покладено функції з управління державним майном підприємств та організацій побутового обслуговування населення України.

Наділення Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) функціями з управління державним майном підтверджується листом Управління правового забезпечення секретаріату Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 36-6, а також роз`ясненням Міністерства юстиції України від 04.10.2005 № 19-45-2973, в якому вказано, що позивач є органом управління державним майном державних підприємств, зокрема, майном Державного підприємства «Завод «Побутмаш» (колишній Київський дослідно-експериментальний завод).

Після переводу Державного підприємства «Завод «Побутмаш» у новозбудовані виробничі приміщення по вул. Кіровоградській у м. Києві, частина приміщень заводу по вул. Ямській,72 була передана Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву в оренду ТОВ «Тісо» і за ними залишилась адреса: м. Київ, вул. Ямська, 72, а інша частина приміщень була закріплена за позивачем, як органом управління заводу «Побутмаш», і для них була встановлена адреса м. Київ, вул. Ямська, 72-а.

08.04.1992 за актом передачі основних фондів Державне підприємство «Завод «Побутмаш» передало Укрсоюзсервісу, як органу управління його майном, з балансу на баланс виробничий корпус площею 840 кв.м (з урахуванням сходових клітин - 904 кв.м) за адресою: м. Київ, вул. Ямській,72-а.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2010 у справі №40/35 у 2012 році цілісний майновий комплекс за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72а Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву передано на баланс Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс), що підтверджується актом приймання передачі від 03.07.2012.

В той же час, як у вказаному рішенні суду, так і в акті приймання передачі від 03.07.2012 не зазначено площу майна, яке передавалось Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву в управління позивачу.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.04.2021, залишеним без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2021 та Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 910/694/21, а також рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2020 у справі № 640/2917/19, встановлено, що нерухоме майно площею 904 кв.м. за адресою: вул. Ямська, 72А, м. Київ, є державною власністю та знаходиться на балансі Укрсоюзсервісу, як органу управління цим майном.

Як вказано в ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, встановлені судовими рішеннями у справах № 910/694/21 та № 640/2917/19, які набрали законної сили у встановленому порядку, обставини не можуть бути поставлені під сумнів.

В той же час, суд зазначає, що Укрсоюзсервіс не є органом державної виконавчої влади, а з постанови № 750 від 18.09.1993 не вбачається, що Кабінет Міністрів України разом із повноваженнями, спрямованими на розвиток побутового обслуговування населення, надав Укрсоюзсервісу такі ж повноваження, які декретом Кабінету Міністрів України від 15.12.1992 №8-92 «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» були надані центральним органам виконавчої влади щодо управління державним майном.

Такі висновки були викладені у постанові Вищого господарського суду України від 17.07.2007 у справі № 34/414.

Отже, позивачу на підставі цих документів були надані тільки ті повноваження, що безпосередньо пов`язані з розвитком побутового обслуговування населення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що законодавством не наділено позивача, як балансоутримувача майна, правом вимоги щодо скасування рішення про державну реєстрацію та витребування майна від інших суб`єктів.

Отже, з урахуванням наведеного, суд зазначає, що у даному випадку позивач не довів перед судом наявності обставин, які входять до предмета доказування у справі, оскільки не підтвердив належними та допустимими доказами в розумінні статей 76, 77 ГПК України наявність у нього права власності на витребуване майно.

Суд звертає увагу на те, що у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронюваного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Так само кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, що прямо передбачено у ч. 2 ст. 15 ЦК України.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004, поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

При цьому необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 76 ГПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Тобто вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду. Відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.11.2019 у справі № 752/900/15-ц, захисту підлягають не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку позивач не довів перед судом наявності порушеного відповідачами права власності на спірне майно.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З приводу висвітлення всіх доводів позивача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Отже, враховуючи вище наведені норми права та встановлені фактичні обставини спірних правовідносин, суд, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування майна, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Стосовно заяви відповідача-1 про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вказаним позовом 11.05.2022 (згідно з відміткою канцелярії суду).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який неодноразово продовжувався та станом на момент винесення даного рішення не є скасованим.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, доповнено пунктом 19 такого змісту:

"19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду.

Більше того, суд зазначає, що оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить суд у позові, відповідачем не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові по суті у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 06.07.2023.

Суддя Т. Ю. Трофименко