ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2023 р. Справа№ 911/2644/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2023 (повний текст рішення складено 23.03.2023)

у справі № 911/2644/22 (суддя Колесник Р.М.)

За позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення 53119,04 грн, -

В С Т А Н О В И В :

У 2022 році Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" про стягнення 53 119,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором, у зв`язку із чим за період січня-лютого 2022 року утворився борг перед позивачем 53119,04 гривень, з яких: 35328,28 гривень основна заборгованість, 10745,46 гривень пеня, 797,33 гривень 3% річних, 6247,97 гривень інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.03.2023 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що в розпорядженні позивача перебували грошові кошти, сплачені відповідачем у розмірі 54200 гривень, у якості авансового платежу та які, згідно п. 3.9. підлягають зарахуванню в рахунок сплати орендної плати за перші місяці оренди за цим договором, а отже, заборгованість відповідача за період січень-лютий 2022 року, по зобов`язаннях зі сплати орендної плати, з урахуванням вимог Постанови № 611, відсутня.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2023 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що взаємовідносини між орендодавцем, позивачем та відповідачм щодо користування державним нерухомим майном регулюються умовами Договору в редакції Договору від 15.11.2021 р. Разом з тим, позивач вказує, що за умовами договору орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди майна, а не відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно; Постановою КМУ №611 передбачено знижувальні коефіцієнти до орендної плати, розрахованої відповідно до Методики і вказаною Постановою не встановлено, та визначені коефіцієнти застосовуються до розміру орендної плати, визначеної за результатами конкурсу на право оренди; згідно правових позицій Верховного Суду в Постанові від 09.02.2022 у справі №921/1/21 положення Постанови КМУ №611 застосовуються автоматично, за умови відповідності критеріям, прямо визначеним Постановою КМУ №611; таким чином, положення Постанови КМУ №611 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2023 та витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2644/22.

11.05.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №911/2644/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2023 у справі №911/2644/22, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, як орендодавцем та ТОВ "Аерохендлінг" 12.01.2016 укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 1752 (надалі - договір оренди від 12.01.2016), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежитлового приміщення № 4.2.14 (7В), реєстраційний номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884 (далі - майно), загальною площею 14,1 кв.м., розміщене на четвертому поверсі пасажирського терміналу D за адресою: Київська обл., Бориспіль-7, Аеропорт, та перебуває на балансі ДП "МА "Бориспіль" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 30.09.2015 і становить за незалежною оцінкою 909120,00 гривень без врахування ПДВ.

Згідно п.п. 1.2., 3.1., 3.2., 3.3., 3.6., 10.1. та 10.4. договору оренди від 12.01.2016:

- майно передається в оренду з метою розміщення офісу (п. 1.2);

- орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку вересень 2015 року 13636,80 грн (п. 3.1);

- нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п. 3.2);

- орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3);

- орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (п. 3.6);

- цей договір укладено строком на один рік, що діє з 12.01.2016 по 11.01.2017 (п. 10.1);

- у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти державним майном, який надається на запит орендодавця (п. 10.4).

Згідно підписаного сторонами 12.01.2016 акта приймання-передачі орендованого майна, за погодження балансоутримувача, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування визначене договором оренди нерухоме майно.

Надалі, між Регіональним відділенням та відповідачем укладено низку додаткових договорів про внесення змін до договору оренди щодо терміну його дії, зокрема згідно додаткового договору № 4 від 03.03.2020 сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 рік до 11.01.2021 включно (т.1 а.с. 25).

В наступному, договір було продовжено у порядку, встановленому ч. 1 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" за результатами проведення аукціону. У зв`язку з чим, згідно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 483 "Порядку передачі в оренду державного та комунального майна", між Регіональним відділенням, позивачем та відповідачем 15.11.2021 було укладено додаткову угоду про подовження Договору. Додаткова угода від 15.11.2021 укладена шляхом викладення Договору в новій редакції (надалі - договір від 15.11.2021), що в подальшому регулює взаємовідносини між Регіональним відділенням, позивачем та відповідачем щодо користування державним нерухомим майном (т. 1 а.с. 27).

Згідно п. 7.1. розділу I "Змінювані умови договору" (далі - умови) договору від 15.11.2021, майно може бути використано за цільовим призначенням на розсуд орендаря, окрім тих цільових призначень, які наведені у вказаному пункті договору від 15.11.2021.

Згідно п. 9.1. умов договору від 15.11.2021, місячна орендна плата визначена за результатами проведення аукціону і становить 54200,00 гривень без ПДВ.

Орендар сплачує орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 16 Умов - балансоутримувачу 30% суми орендної плати; державному бюджету 70% суми орендної плати щомісяця до 15-го числа, що настає за поточним місяцем оренди (п. 3.3. розділу ІІ "незмінювані умови договору" договору від 15.11.2021).

Орендар сплачує орендну плату на підставі рахунків балансоутримувача. Балансоутримувач виставляє рахунок на загальну суму орендної плати із зазначенням частини орендної плати, яка сплачується на рахунок балансоутримувача, і частини орендної плати, яка сплачується до державного бюджету. Податок на додану вартість нараховується на загальну суму орендної плати. Орендар сплачує балансоутримувачу належну йому частину орендної плати разом із податком на додану вартість, нарахованим на загальну суму орендної плати (п. 3.4. розділу ІІ "Незмінювані умови договору" договору від 15.11.2021).

Згідно з пунктом 3.5. Договору розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із Сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від Сторін причин та в інших випадках, передбачениї чинним законодавством.

Пнктом 3.6. Договору визначено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж

На виконання умов п.п. 3.5., 3.6. договору від 15.11.2021, відповідачем на користь позивача 18.11.2021 було здійснено авансовий платіж у розмірі 54200 гривень (т. 1 а.с. 34).

Згідно рахунку-фактури № 76/123 від 31.01.2022 за січень 2022 року виставлено до сплати 71544,00 гривень, з яких на користь позивача належало до сплати 29810 гривень (т. 1 а.с. 38).

Згідно рахунку-фактури № 76/364 від 28.02.2022 за лютий 2022 року виставлено до сплати 58768,28 гривень, з яких на користь позивача належало до сплати 24486,78 гривень.

Керуючись умовами п. 3.9. договору від 15.11.2021, сплачена авансом орендна плата була зарахована позивачем в рахунок повної сплати відповідачем орендної плати за листопад-грудень 2021 року на загальну суму 46073 гривень, а також часткової сплати орендної плати за січень 2022 на суму 8127,00 гривень, тому на думку позивача існує заборгованість відповідача за період січень-лютий 2022 року у розмірі 35 328, 28 грн.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки між позивачем та відповідачем у даній справі виникли на підставі договору оренди №2291 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 27.09.2019, який за своєю правовою природою є договором оренди державного майна.

Статтею 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується зі статтею 759 ЦК України, встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), яка кореспондується з п. 1 ч. 1 ст. 287 ГК України, передбачено, що орендодавцем нерухомого майна, що є державною власністю, є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

Отже, відповідно до наведених положень ЦК України, ГК України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна" сторонами договору (оренди) з відповідними правами та обов`язками є: наймодавець (орендодавець) - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та наймач (орендар) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг".

Частинами 1, 4 статті 286 ГК України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з п. 3.6 договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Отже, позивач, як балансоутримувач державного майна, що передано в оренду відповідачу, має право на отримання 30% від визначеної договором орендної плати.

Однак, 11.03.2020 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, якою установлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин.

Постановою КМУ №611 врегульовані деякі питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, а також щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, зокрема, у пункті 1 цієї постанови передбачено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, здійснюється у розмірі:

50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

При цьому пунктом 2 цієї Постанови доручено орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї Постанови починаючи з дати встановлення карантину.

У додатку 2 до Постанови КМУ №611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50%, зокрема, ними є орендарі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема, в аеропортах).

Згідно умов договору майно передано відповідачу для розміщення офісних та допоміжних приміщень, отже, на нього поширюються положення додатку 2 до Постанови КМУ №611.

У матеріалах справи міститься наказ РВ ФДМУ №710 від 05.11.2020, яким, на виконання п.2 Постанови КМУ №611, погоджено відповідачу нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснювати у розмірі 50% суми нарахованої орендної плати, у тому числі за договором оренди №2291 від 27.09.2019.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом розглядався ряд спорів за позовами Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про стягнення заборгованості з орендної плати та у постановах від 26.06.2021 у справі №910/13397/20 та від 20.10.2021 у справі №911/3067/20 сформовані правові позиції щодо застосування положень Постанови КМУ №611, згідно яких:

- за змістом пункту 1 додатку № 2 до Постанови КМУ №611 "Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків", до цього переліку включено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів;

- відповідач як орендар, який використовує нерухоме державне майно для розміщення транспортного підприємства з перевезення пасажирів, відповідно до пункту 2 Постанови КМУ №611, має право на зниження орендної плати на 50 відсотків;

- відповідно до пункту 2 Постанови КМУ №611 зобов`язано орендодавців державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину;

- з огляду на положення Постанови КМУ №611 нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати;

- за договором оренди орендодавцем державного майна є РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, отже, забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець;

- оскільки Постанова КМУ №611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, суд приходить до висновку, що нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди, цією постановою не вимагається;

- позивач не є ні стороною договору оренди, ні власником державного майна, а лише як балансоутримувач майна отримує визначену орендодавцем у договорі частину орендної плати, у зв`язку з чим позивач, не маючи жодного стосунку до правовідносин сторін за договором, не уповноважений визначати порядок нарахування орендної плати. Такі повноваження має виключно власник майна та сторона договору оренди. Тобто, у даному випадку позивач штучно створив спір щодо розміру належної до сплати наймачем орендної плати, всупереч волевиявленню як органу управління - Кабінету Міністрів України, який встановив порядок нарахування орендної плати у спірний період.

При розгляді даної справи судом першої інстанції вірно встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг", як орендар, який використовує нерухоме державне майно для розміщення на території аеропорту офісних і допоміжних приміщень, має право на зниження орендної плати до 50% стосовно орендованого майна.

Доводи позивача про те, що на спірні правовідносини не поширюються положення Постанови КМУ №611, оскільки орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди майна, а не на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки Додатком №2 до Методики встановлені орендні ставки за використання нерухомого державного майна, що застосовуються при розрахунку орендної плати.

Згідно з п. 9 додатку № 2 до Методики орендна ставка за оренду офісних приміщень становить 18%. Відповідно до розрахунку плати за базовий місяць оренди державного нерухомого майна, що обліковується на балансі ДП "МА "Бориспіль", який є додатком № 1 до договору оренди, орендна ставка складає 18%.

Отже, вказана у договорі орендна ставка не встановлена за згодою сторін, а застосована згідно з додатком № 2 до Методики.

Пунктом 3.5 договору визначено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Вказане свідчить про те, що при визначені орендної плати застосовується Методика розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу.

Разом з тим, позивач не уповноважений визначати порядок нарахування орендної плати, а РВ ФДМУ, як орендодавець, прийняло відповідне рішення, яким встановило, що на період карантину орендна плата відповідачу підлягає нарахуванню із зменшенням на 50%.

Крім того, посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 09.02.2022 у справі №921/1/21 є необґрунтованими, оскіьки вказана справа не є релевантною з предметом спору в даній справі, оскільки у справі №921/1/21 предметом позову була вимога орендаря зобов`язати орендодавця нараховувати орендну плату в розмірі 50% згідно Постанови КМУ №611 і вказана вимога Верховним Судом була задоволена, а у даній справі орендодавецем вже прийнято відповідне рішення про зменшення розміру орендної плати.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що належною до нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача, як балансоутримувача, є орендна плата розрахована відповідно до умов договору, із зменшенням її з 12.03.2020 до 50% відповідно до положень Постанови КМУ №611 та наказу РВ ФДМУ №710 від 05.11.2020 є правильним.

Як встановлено, для сплати орендної плати за період січень-лютий (01.02.-23.02) 2022 року позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури на загальну суму 130312,28 гривень, з яких на користь позивача (балансоутримувача), підлягало сплаті 54296,78 гривень, з яких 29810 гривень за січень 2022 року та 24486,78 гривень за лютий 2022 року.

За рахунок авансового платежу у розмірі 54200 гривень, внесеного відповідачем на користь позивача 18.11.2021 на виконання умов п.п. 3.5., 3.6. договору від 15.11.2021, позивач здійснив зарахування суми орендної плати, що мала бути сплачена на користь позивача за листопад-грудень 2021, а залишок у розмірі 8127 гривень зарахував в рахунок оплати орендної плати за січень 2022 року.

Також, в матеріалах справи наявние платіжне доручення №582 від 15.02.2022 р. на суму 10 841, 50 грн ( т.1 а.с. 78), з я кого вбачається, що відповідачем перераховано на користь позивача орендну плату у спірному періоді, з урахуванням вимог постанови КМУ №611 та наказу РВ ФДМУ від 05.11.2020 р. №710 та без порушення встановлених договором строків.

Отже, заборгованість на час подання позову була відсутня, тому позовні вимоги про стягнення 35 328,28 грн основного боргу не підлягають задоволенню, як і не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги про стягнення нарахованих на вказану суму пені, відсотків річних та інфляційних втрат коштів.

Одночасно, суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням місцевого господарського суду, що договір від 15.11.2021 є новою редакцією чинного між сторонами договору оренди від 12.01.2016, який продовжено за результатами проведення аукціону, із урахуванням вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483.

При цьому, сторонами не заперечується, що в попередній редакції договору було чітко визначене цільове призначення орендованого майна - з метою розміщення офісу.

Крім того, позивач не стверджує та не надає будь-яких належних доказів того, що після укладення Договору від 15.11.2021 р. приміщення використовується відповідачем за іншим цільовим призначенням, аніж з метою розміщення офісу.

У зв`язку з чим твердження апелянта, що взаємовідносини між орендодавцем, позивачем та відповідачм щодо користування державним нерухомим майном регулюються умовами Договору в редакції Договору від 15.11.2021 р., а відтак відповідач втратив право посилатися на наявну у нього знижку в розмірі 50% зі сплати орендної плати вважаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2023 у справі №911/2644/22 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2023 року у справі №911/2644/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2023 року у справі №911/2644/22 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2644/22.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко