номер провадження справи 5/125/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2023 Справа № 908/1355/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Проскурякова К.В., при секретарі Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (електрона пошта: ; вул. Кирилівська, буд. 40, м. Київ, 04080; )

До відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (електрона пошта: ; пр. Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, 69068; )

про стягнення 59 040,77 грн.,

Без участі представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

24.04.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява № 0933/03 від 17.04.2023 (вх. № 1474/08-07/23 від 24.04.2023) до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення 59 040,77 грн.

24.04.2023 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

Як вбачається з позовної заяви позивачем заявлено позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу на суму 56 282,87 грн. У зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних в сумі 647,64 грн. та інфляційні втрати в сумі 2 110,26 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України Про страхування, позивач просить суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 01.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1355/23 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Розгляд справи по суті розпочато з 23.05.2023, запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії та подати усі наявні в них докази, які стосуються предмету спору.

09.05.2023 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 08.05.2023 (вх. № 9944/08-08/23 від 09.05.2023), згідно якого відповідач визнав позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 56 282,87 грн., в частині стягнення інфляційних витрат та 3 % річних просить суд відмовити. Також, просить суд зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката позивача до 2 000,00 грн. та повернути з державного бюджету 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України.

16.05.2023 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив № 1152/03 від 10.05.2023 (вх. № 10590/08-08/23 від 16.05.2023), в якому позивач не погодився із запереченнями відповідача та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Крім цього, 16.06.2023 від позивача до суду надійшла заява № 1441/03 від 12.06.2023 (вх. № 13062/08-08/23 від 16.06.2023) про надання доказів понесених витрат з надання правничої допомоги на загальну суму 6 000,00 грн.

Вищевказані документи долучені судом до матеріалів справи.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 08.01.2021 між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом №ЕР-204864427. 09.12.2021 в місті Київ, по вул. Кирилівській, 116-А сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортних засобів: 1. JEEP COMPASS», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та 2. BMW Х5, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та який належить ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП власнику автомобіля BMW Х5, р.н. НОМЕР_2 , була завдана матеріальна шкода. Автомобіль BMW Х5, р.н. НОМЕР_2 станом на момент ДТП був застрахований за Договором №330.0000155.101.6662 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу від 04.03.2021, у тому числі і на випадок ДТП, в ПрАТ «СК «Альфа Страхування». ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_3 12.01.2022 уклали угоду, відповідно до якої сума страхового відшкодування була погоджена у розмірі 145 000,00 грн. 19.01.2022 страхове відшкодування у розмірі 145 000,00 грн. ПрАТ «СК «Альфа Страхування» сплатило на рахунок ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням №2624. Станом на дату ДТП - 09.12.2021 - автомобіль «JEEP COMPASS», д.р.н. НОМЕР_1 , окрім поліса ПрАТ «УПСК», був забезпечений також Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ «СК «КРЕДО» під № ЕР-202772508 з такими самими лімітами відповідальності та франшизою 0,00 грн. Розмір страхового відшкодування, яке ТДВ «СК «КРЕДО» мала сплатити ПрАТ «УПСК», склало 56 282,87 грн. Відповідач суму страхового відшкодування не сплатив. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути основну суму страхового відшкодування у розмірі 56 282,87 грн., 3 % річних за період з 29.11.2022 по 17.04.2023 у розмірі 647,64 грн. та інфляційні витрати за період з грудень 2022 по березень 2023 на суму 2 110,26 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву № б/н від 08.05.2023 (вх. № 9944/08-08/23 від 09.05.2023) відповідач визнав позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 56 282,87 грн. Стосовно вимоги позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат відповідач просить суд відмовити позивачу у стягненні. Крім цього, відповідач просить суд повернути позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України та зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката до 2 000,00 грн.

У відповіді на відзив № 1152/03 від 10.05.2023 (вх. № 10590/08-08/23 від 16.05.2023) позивач зазначає, що відповідно до постанов ВП ВС від 16.05.2018 № 686/21962/15-ц, від 10.04.2018 № 910/10156/17 нарахування та стягнення 3 % річних та втрат від інфляції є законним, оскільки грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Позивач заперечив проти задоволення клопотання позивача про зменшення розміру витрат на надання правової допомоги та зазначив, що докази понесення витрат на надання правничої допомоги будуть надані суду протягом 5 днів після ухвалення рішення.

16.06.2023 позивач надав суду заяву № 1441/03 від 12.06.2023 (вх. № 13062/08-08/23 від 16.06.2023) про надання доказів понесених витрат з надання правничої допомоги з додатками, яка долучена до матеріалів справи.

Станом на 30.06.2023 заперечення на відповідь на відзив відповідач на адресу суду не надіслав. Клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

30.06.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

08.01.2021 між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом №ЕР-204864427 (Поліс обов`язкового страхування), згідно з умовами якого страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Строк дії - з 09.07.2021 до 08.07.2022.

Страхова сума на одного потерпілого - 260 000,00 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю; 130 000,00 грн. - за шкоду, заподіяну майну. Франшиза - 0 (нуль) гривень.

Забезпеченим транспортним засобом (транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована) відповідно до п. 7 Полісу обов`язкового страхування є «JEEP COMPASS», д.р.н. НОМЕР_1 .

Поліс обов`язкового страхування укладено відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ»), згідно з нормами якого (п. 1.4. ст. 1) особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

09.12.2021 в місті Київ, по вул. Кирилівській, 116-А сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів:

1. JEEP COMPASS», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 ;

2. BMW Х5, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та який належить ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП власнику автомобіля BMW Х5, р.н. НОМЕР_2 , була завдана матеріальна шкода.

Автомобіль BMW Х5, р.н. НОМЕР_2 станом на момент ДТП був застрахований за Договором №330.0000155.101.6662 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу від 04.03.2021 (далі - Договір КАСКО), у тому числі і на випадок ДТП, в ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на період з 05.03.2021 до 04.03.2022.

ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до ремонтної калькуляції №2752.206.2 від 11.01.2022, виконаної за системою AUDATEX, вартість відновлювального ремонту, склала 186 274,95 грн.

При цьому, відповідно до норм Договору КАСКО між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_3 (п. 5.8.) автомобіль було застраховано без урахування зносу, тому вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу ПрАТ «СК «Альфа Страхування» не розраховувало.

12.01.2022 між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_3 укладено угоду, відповідно до якої сума страхового відшкодування погоджена у розмірі 145 000,00 грн.

19.01.2022 страхове відшкодування у розмірі 145 000,00 грн. ПрАТ «СК «Альфа Страхування» сплатило на рахунок ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням № 2624 від 19.01.2022.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник, або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування на користь страхувальника ОСОБА_3 до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» перейшло право зворотної вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України транспортні засоби є джерелами підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: ... шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою ...

За наслідками ДТП, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №211 749 був складений на ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом «JЕЕР COMPASS», д.р.н. НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою НПУ № 888509.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.01.2022 по справі №758/18016/21 ОСОБА_1 визнано винуватою у ДТП особою та накладено адміністративне стягнення за наслідками зазначеного ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль «JEEP COMPASS», д.р.н. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_3 , був забезпечений Полісом обов`язкового страхування ПрАТ «УПСК».

Таким чином, після ДТП у ОСОБА_3 , як власника транспортного BMW Х5, р.н. НОМЕР_3 . виникло право вимагати відшкодування збитку від ОСОБА_1 та ПрАТ «УПСК», в межах відповідальності, визначеної законом. Після сплати страхового відшкодування у розмірі 145 000,00 грн. таке право перейшло до ПрАТ «СК «Альфа Страхування».

Враховуючи норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", якими регулюються правовідносини між сторонами, ПрАТ «СК «Альфа Страхування», виплативши страхове відшкодування ОСОБА_3 за договором майнового страхування, отримало від останньої права кредитора до ПрАТ «УПСК», яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «JEEP COMPASS», д.р.н. НОМЕР_1 перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу.

Листом за вих. №2752/2021 від 20.01.2022 ПрАТ «СК «Альфа Страхування» звернулось до ПрАТ «УПСК» із заявою на виплату страхового відшкодування за завданий з вини ОСОБА_1 збиток у розмірі 145 000,00 грн., який отримано відповідачем 24.01.2022.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, і з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Крім урахування зносу, відповідно до ст. 12 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, передбаченої договором.

Як встановлено судом, вартість відновлювального ремонту ПрАТ «СК «Альфа Страхування» розраховано у розмірі 186 274,95 грн. без урахування зносу, з яких: 162 893,31 грн. - вартість запчастин; 5 694,00 грн. - вартість робіт; 17 687,64 грн. - вартість матеріалів.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України та Фонду Державного Майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за N 1074/8395 (з наступними змінами та доповненнями) (далі - Методика) Значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників Колісних транспортних засобів (КТЗ), строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ;

3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;

5 років - для мототехніки.

У той же час. відповідно до п. 7.39 Методики винятками стосовно використання зазначених вимог е:

а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);

б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));

в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;

г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу І цієї Методики;

ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 2 до цієї Методики.

Автомобіль BMW Х5, р.н. НОМЕР_2 хоча і має 2016 рік випуску, тобто станом на момент ДТП мав термін експлуатації, що не перевищував 6 років, мав пошкодження, передбачені пунктом 7.39. Методики, що засвідчується даними з Бюлетеня автотоварознавця №122 за грудень 2021, з якого вбачається, що він виставлявся у пошкодженому стані на аукціоні, а тому вартість збитку та розмір страхового відшкодування за Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» мали розраховуватися з урахуванням зносу.

Відповідно до розрахунку коефіцієнту фізичного зносу КТЗ №305О_ЕР204864427, виконаного спеціалістами ПрАТ «УПСК» коефіцієнт фізичного зносу склав 0,4525.

Таким чином, відповідно до норм Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу склала: 16 2893,31 грн. вартість запчастин * (1-0,4525) + 5 694,00 грн. вартість робіт + 14 429,77 грн. вартість матеріалів = 89 184,09 грн. вартість запчастин зі зносом + 5 694,00 грн. вартість робіт 17 687,64 грн. вартість матеріалів = 112 565,73 грн.

Враховуючи, що франшиза за полісом обов`язкового страхування склала 0,00 грн., 22.06.2022 ПрАТ «УПСК» сплатила ПрАТ «СК «Альфа Страхування» страхове відшкодування у розмірі 112 565,73 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 25261.

Крім того, станом на дату ДТП - 09.12.2021 - автомобіль «JEEP COMPASS», д.р.н. НОМЕР_1 , окрім поліса ПрАТ «УПСК», був забезпечений також Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ «СК «КРЕДО» під № ЕР-202772508 з такими самими лімітами відповідальності та франшизою - 0,00 грн.

Наявність такого полісу засвідчується інформацією з центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ), яка відповідно до статті 1 1 та статті 55 Закону України «Про ОСЦГІВВНТЗ» міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є МТСБУ і користування якою є вільною і загальнодоступною, за винятком інформації, яка відповідно до законодавства є інформацією обмеженого доступу.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам є Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ).

МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Згідно з п. 3.2. Статуту МТСБУ серед основних завдань МСТБУ є встановлення порядку укладання та виконання членами Бюро договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (в т.ч. договорів міжнародного страхування), забезпечення платоспроможності Бюро та його членів.

Одним з органів управління МТСБУ відповідно до ст. 44 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» та п. 1.5. Статуту є Президія МТСБУ, яка, відповідно до ст. 47 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» здійснює загальне керівництво діяльністю МТСБУ та вирішує, зокрема, будь-які питання діяльності МТСБУ, крім тих, які належать до компетенції загальних зборів членів МТСБУ і Координаційної ради та дирекції МТСБУ.

Одним із повноважень Президії МТСБУ відповідно до підпункту з) пункту 8.3.2. Статуту МСТБУ є затвердження внутрішніх нормативних документів Бюро, у тому числі, з питань встановлення порядку укладання та виконання внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п. 51.11. ст. 51 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» норми Статуту МТСБУ та рішення органів управління МТСБУ, прийняті в межах їхніх повноважень, є обов`язковими для виконання усіма членами МТСБУ та можуть містити додаткові вимоги до страховиків.

Відповідно до п. 7.2. Статуту МТСБУ члени МТСБУ зобов`язані виконувати рішення та дотримуватись положень установчих та внутрішніх нормативних документів Бюро, затверджених органами управління Бюро відповідно до їх компетенції.

У разі порушення членом МТСБУ вимог законодавства, положень Статуту МТСБУ, рішень органів управління МТСБУ або договорів про співпрацю з МТСБУ до такого страховика можуть бути застосовані заходи впливу, визначені Статутом МТСБУ.

26.02.2020 протоколом Президії МТСБУ №464/2020 затверджено «Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Порядок).

Відповідно до преамбули Порядку, він є внутрішнім нормативним документом МТСБУ, що є обов`язковим для виконання усіма членами МТСБУ і поширюється на врегулювання страхових випадків, інформація про настання яких отримана членами МТСБУ після 01.03.2020.

Згідно зі ст. 1 Порядку його завданням є справедливе, неупереджене та своєчасне врегулювання вимог до водіїв-винуватців транспортних засобів, на які, на момент настання ДТП, було декілька договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак справедливий розподіл участі таких страховиків у врегулюванні.

Відповідно до п. 1.2. ст. 1 Порядку Страховики зобов`язані керуватися завданням цього порядку, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в процесі виконання цього внутрішнього нормативного документу МТСБУ.

Відповідно до статті 5 Порядку, страховик, який на умовах Порядку здійснив виплату страхового відшкодування має подати заяви про страхове відшкодування до решти страховиків, які страхували цивільну відповідальність по зазначеному транспортному засобу. Страховик, який здійснив виплату потерпілому, визнається особою, яка надала послуги з відшкодування збитків і згідно з пунктом 36.4. статті 36 ЗУ «Про ОСІДПВВНТЗ» має право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу Внутрішні договори страхування.

Відповідно до п. 5.2. в редакції, затвердженій Протоколом №500/2021 Президії МТСБУ від 03.06.2021 та яка набрала чинності з 01.07.2021:

« 5.2. Розмір страхового відшкодування належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування, від кожного з інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку інші внутрішні договори страхування по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визначається з огляду на положення статті 540 Цивільного кодексу України (виконання зобов`язання, в якому беруть участь кілька боржників, визначається у рівній частці) за формулою:

Ск = (Св - Сш/Кс) / (Кс-1) - Ф,

де

Ск - розмір страхового відшкодування (компенсації) належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування від колісного іншого страховика:

Св - розмір виплаченого заявником страхового відшкодування;

Кс - кількість страховиків, які застрахували один об`єкт, на дату страхового випадку;

Сш розмір шкоди, заподіяної внаслідок страхового випадку;

Ф - розмір франшизи, визначений страховиком до якого заявником подана заява про страхове відшкодування.»

Пунктом 5.3. Порядку встановлено, що виплата здійснюється протягом 15 днів з дати отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Невиконання Страховиком пункту 5.3. цієї статті є порушенням цього Порядку (п. 5.4.).

Відповідно до вищенаведеної формули, розмір страхового відшкодування, яке ТДВ «СК «КРЕДО» мала сплатити ПрАТ «УПСК», склало 56 282,87 грн.

Встановивши після звернення ПрАТ «СК «Альфа Страхування», що транспортний засіб, яким керувала винна особа ОСОБА_1 , на момент ДТП був забезпечений, окрім полісу ПрАТ «УПСК», ще й полісом ТДВ «СК «КРЕДО», ПрАТ «УПСК» 18.02.2022 направило ТДВ «СК «КРЕДО» повідомлення про отримання заяви від потерпілої особи, наявність на автомобіль винуватця двох полісів та прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 112 565,73 грн.

ПрАТ «УПСК» просило погодити суму страхового відшкодування та повідомило, що у разі відсутності відповіді протягом трьох днів з дати відправлення цього листа ПрАТ «УПСК» буде вважати, що розмір страхового відшкодування погоджено. Також ПрАТ «УПСК» повідомило ТДВ «СК «КРЕДО» про те, що після виплати буде звертатися до ТДВ «СК «КРЕДО» з приводу компенсації 50% виплаченого відшкодування.

13.05.2022 зазначений лист повернувся з відміткою «Укрпошти» «за закінченням встановленого строку зберігання».

22.06.2022 ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «Альфа Страхування» у сумі 112 565,73 грн.

01.11.2022 за №2494/17 відповідно до норм Порядку ПрАТ «УПСК» звернулася до ТДВ «СК «КРЕДО» із претензією (заявою) на суму 56 282,87 грн., яка була отримана в ТДВ «СК «КРЕДО» відповідно до даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 14.11.2022.

Проте, вищевказана заява залишена ПрАТ «УПСК» без відповіді та задоволення.

За таких обставин, на час розгляду справи в суді сума страхового відшкодування складає 56 282,87 грн., яка підтверджена матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Як встановлено судом, оскільки заяву про страхове відшкодування відповідачем отримано 14.11.2022, згідно з нормами п. 5.3. Порядку, строк для здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування на користь позивача настав через 15 днів від 14.11.2022, тобто 29.11.2022, прострочка виникла з 30.11.2022.

У зв`язку з простроченням відповідачем виплати страхового відшкодування позивачем заявлено до стягнення 3 % річних за період з 29.11.2022 по 17.04.2023 у розмірі 647,64 та інфляційні витрати за період з грудня 2022 по березень 2023 включно на суму 2 110,26 грн.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних за період з 29.11.2022 по 17.04.2023 включно у розмірі 647,64 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача у частині стягнення 3 % річних за період 30.11.2022 по 17.04.2023 на суму 643,01 грн. з відмовою у стягненні 4,63 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат за період з грудня 2022 по березень 2023 на суму 2 110,26 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», враховуючи принцип диспозитивності, суд приходить до висновку, що вказана сума розрахована вірно, відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 1291 Конституції України, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Підсумовуючи викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи сторін у відповідних частинах сум до уваги судом не приймаються в силу викладеного.

Стосовно клопотання відповідача про повернення ПрАТ «УПСК» з державного бюджету 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 2ст. 46 ГПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Як вже зазначалося судом вище, матеріали справи містять відзив відповідача, відповідно до якого відповідач частково визнав позовні вимоги та підтвердив факт невиконанням ним зобов`язання щодо виплати позивачу страхового відшкодування на суму 56 282,87 грн.

В той же час, приписами ч. 1ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову,визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог у розмірі 56 282,87 грн., суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про повернення ПрАТ «УПСК» з державного бюджету 50% сплаченого судового збору в порядку ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на відповідача 2 683,79 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4)доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В підтвердження витрат на послуги адвоката в сумі 6 000,00 грн., позивачем додано до матеріалів справи: копію Договору про надання правової допомоги № 1/05 від 21.05.2019, укладеного з Адвокатським бюро "Юхименко та партнери", додаткові угоди до вказаного договору, Акт виконаних робіт № 190 від 07.06.2023, платіжна інструкція № 162222832 від 08.06.2023.

В Акті виконаних робіт № 190 від 07.06.2023 зазначено перелік послуг, що надавались Адвокатським бюро "Юхименко та партнери" на підставі договору правової допомоги № 1/05 від 21.05.2019.Дослідивши зміст наданої Адвокатом професійної правничої допомоги, про яку зазначено в Акті виконаних робіт № 190 від 07.06.2023, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

Також, суд зазначає, що розмір судових витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється згідно з умовами договору про надання правової допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Суд зазначає, що критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідач заперечив проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн., оскільки вважає її неспівмірною щодо складності даної справи, а також занадто завищеною з огляду на обсяги наданої адвокатом правової допомоги та змісту цієї допомоги. У зв`язку із цим відповідач просить суд зменшити витрати на оплату допомоги адвоката до 2 000,00 грн.

Дослідивши зміст наданої адвокатом професійної правничої допомоги, про яку зазначено в Акті виконаних робіт № 190 від 07.06.2023 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 1/05 від 21.05.2019, суд вважає, що такий зміст наданої правничої допомоги відповідає умовам Договору про надання правової (правничої) допомоги № 1/05 від 21.05.2019.

Разом із тим, суд зауважує, що спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законами України "Про страхування" та "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

При цьому, відповідач проти розміру основної заборгованості заперечень не висловив, сам підтвердив факт невиконання зобов`язання щодо страхового відшкодування.

Надавши оцінку усім доданим доказам з урахуванням складності цієї справи врахувавши критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, суд дійшов висновку про те, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. є співмірним.

Керуючись ст., ст. 46, 123, 126, 129, 130, 191, 233, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (пр. Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, 69068; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (вул. Кирилівська, буд. 40, м. Київ, 04080; ) страхове відшкодування у розмірі 56 282 (п`ятдесят шість тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 87 коп., 3 % річних у розмірі 643 (шістсот сорок три) грн. 01 коп., інфляційні витрати у розмірі 2 110 (дві тисячі сто десять) грн. 26 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 683 (дві тисячі шістсот вісімдесят три) грн. 79 коп. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Суддя К.В. Проскуряков

Повний текст рішення складено та підписано 05.07.2023.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.