РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.06.2023Справа № 910/5456/23
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік"

до Міністерства оборони України

про стягнення 1 795 799,88 грн.

При секретарі судового засідання: Габорак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Хілько Альона Василівна (поза межами приміщення суду) - представник за ордером серія АР№1120241 від 05.04.2023;

від відповідача: Падалка Роман Миколайович (в залі суду) - посадова особа (витяг ЄДРПОУ).

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік" до Міністерства оборони України про стягнення 1 795 799,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №370/3/5/2/1/335 від 01.11.2022.

Позивачем надані послуги, які не оплачені відповідачем.

У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 1 795 799,88 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 02.05.2023.

21.04.2023 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про участь в засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2023 заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік" про участь в засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

28.04.2023 до канцелярії суду відповідачем подано відзив, в якому просив суд відмовити у позовних вимогах у повному обсязі. Зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами на 80%.

В судовому засіданні 02.05.2023 протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання на 23.05.2023.

08.05.2023 до канцелярії суду відповідачем подано зустрічну позовну заяву, в якій просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік" на користь Міністерства оборони України штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а саме 53 874,00 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 зустрічну позовну заяву Міністерства оборони України до товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік" про стягнення штрафних санкцій (пені) в розмірі 53874,00 грн. та додані до неї матеріали, повернуто заявнику.

В судовому засіданні 23.05.2023 протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання на 06.06.2023.

01.06.2023 до канцелярії суду (через систему «Електронний суд») від позивача надійшла відповідь на відзив.

В судовому засіданні 06.06.2023 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.06.2023.

В судовому засіданні 27.06.2023 представник позивача просить суд позов задовольнити повністю. Також, повідомив суд про намір подати заяву про стягнення судових витрат.

Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

01.11.2022 між Міністерством оборони України (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» (виконавець) укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти № 370/3/5/2/1/335.

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов`язується надати замовникові послуги з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення (50630000-0) (капітальний ремонт двигунів В-46 та їх модифікацій) (далі - послуги з ремонту виробів) спеціального призначення за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у календарному плані надання послуг з ремонту виробів (додаток 1 до договору), що є невід`ємною частиною цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці послуги.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що підставою для укладення договору відповідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №169 (зі змінами) "Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану" (зі змінами) є рішення Міністра оборони України про затвердження Плану закупівель послуг з ремонту озброєння та військово-технічного майна в умовах воєнного стану для забезпечення першочергових потреб від 23.03.2022 р № 3242/з/6 з доповненнями та Протокол від 26.10.2022 року № 717/4/167п визначення переможця щодо закупівлі послуг з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення (50630000-0) (капітальний ремонт двигунів В-46 та їх модифікацій).

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 1 статті 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 2.1 договору виконавець повинен надати замовнику передбачені цим договором послуги з капітального ремонту виробів, якість яких відповідає технічним умовам, державним стандартам, кресленням та інше, які діють на підприємстві виконавця.

Ціна цього договору становить 1 795 799 грн. 88 коп. з ПДВ, за загальним фондом КПКВ 2101150/7, КЕКВ 2260, код видатків 050/7/30 кошторису Міністерства оборони України, в тому числі ПДВ - 229 299 грн. 98 коп. (п.3.1 договору).

Відповідно до п.3.6 договору замовник оплачує надані та прийняті послуги з ремонту виробів, які передбачені календарним планом надання послуг з ремонту виробів (додаток 1 до договору), за договірною ціною, погодженою сторонами та зафіксованою у протоколі погодження договірної (фактичної) ціни послуг з ремонту виробів (додаток 2 до договору) та прийнятих замовником з урахуванням встановленого чинним законодавством рівня прибутку (п. 3.6 договору).

Згідно з п.4.1 договору замовник здійснює розрахунки з виконавцем поетапно за фактично надані послуги з ремонту виробів протягом 30 банківських днів з дати підписання замовником акту приймання наданих послуг з ремонту виробів, який є невід`ємною частиною цього договору, відповідно до наданих виконавцем рахунків, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України.

За умовами пунктів 4.2-4.3 договору, до рахунку виконавцем додається: акти приймання-передачі виробів (додаток 3 до договору); акт приймання наданих послуг з ремонту виробів (додаток 4 до договору); калькуляція витрат, сформована виконавцем, завізована 4222 ВП МОУ; посвідчення (додаток 5 до договору), видане 4222 ВП МОУ про приймання наданих послуг з ремонту виробів (в цілому по завершенню надання послуг за етапи, або кожного окремого виробу); виконані наряди на ремонт (копії нарядів у разі їх часткового виконання); копії доручень на отримання майна після ремонту представниками військових частин та установ Збройних Сил України.

На підставі зазначених документів не пізніше 10-денного терміну сторонами оформляється та затверджується акт приймання наданих послуг з ремонту виробів (додаток 4 до договору) за договором, який є підставою для проведення розрахунків.

Замовник протягом п`яти календарних днів повертає рахунки виконавцю без оплати у наступних випадках:

а) при перевищенні ціни договору, визначеної п. 3.1 цього договору;

б) при неналежному оформленні документів (відсутності печатки, підписів, невідповідності форми та змісту актів формам, наведеним у додатках до договору тощо);

в) при наданні документів на оплату після закінчення строку дії договору;

г) відсутності повного комплекту документів, передбаченого п. 4.2 договору.

Документи не оформлені встановленим чином повертаються виконавцю для усунення недоліків, розрахунки за даними документами проводяться після усунення недоліків.

Розрахунки із співвиконавцями, постачальниками здійснюються виконавцем за власний рахунок.

Відповідно до п.5.1 договору термін надання послуг з ремонту виробів - відповідно до календарного плану надання послуг з ремонту виробів (додаток 1 до договору), що є невід`ємною частиною цього договору. Дострокове надання послуг з ремонту виробів дозволяється за письмовою згодою сторін.

Приймання виробів після проведення ремонту здійснюється представниками (представником) військової частини, у відповідності до вимог нормативно-технічної документації на здачу виробів в ремонт та їх видачу з ремонту, та оформляється актом приймання-передачі виробів (додаток 3 до договору), підписується уповноваженими особами виконавця, начальником ВТК виконавця, представниками (представником) військової частини та затверджується виконавцем. Затверджений акт приймання-передачі виробів складається у 4-х примірниках: 2 примірника - для замовника, 1 примірник для представника військової частини, 1 примірник - для виконавця та копію акту приймання-передачі до 4222 ВП МОУ (п. 5.15 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами і діє до 31 грудня 2022 року, в частині розрахунків до повного виконання сторонами фінансових зобов`язань по цьому договору, з питань гарантійних зобов`язань до закінчення гарантійного терміну.

Специфікацією, що є Додатком № 8 до договору, сторони погодили найменування та номери виробів: В-46 №12AF0155, В-46 №12AЕ0834, В-46 №Ю890600081.

Позивач, на виконання умов договору, виконав роботи за договором та надав послуги з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення (50630000-0) (капітальний ремонт двигунів В-46 та їх модифікацій): В-46-6 №12AF0155, В-46-6 №12AЕ0834, В-46-6 №Ю890600081 на загальну суму 1 795 799,88 грн., а відповідач прийняв вказані роботи, що підтверджується актом приймання-передачі виробів від 15.01.2023 року.

Вищезазначений акт приймання-передачі виробів від 15.01.2023 підписано представниками обох сторін та начальником ВТК, докази заперечень чи зауважень щодо наданих послуг у матеріалах справи відсутні.

Також, в матеріалах справи наявний виставлений позивачем рахунок на оплату №0115.1 від 15.01.2023 на суму 1 798 799,88 грн.

17.03.2023 позивач направив на адресу відповідача претензію вих..№068-03/2023 від 1703.2023 в якій вимагав протягом десяти днів з дня отримання претензії сплатити заборгованість в розмірі 1 795 799,88 грн.

Зазначена претензія залишена відповідачем без задоволення, грошові кошти за виконані роботи не перераховані.

У зв`язку з вищезазначеним, позивач звернувся в суд з вимогою про стягнення з відповідача 1 795 799,88 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилається на те, що термін дії договору закінчився, а у Міноборони відсутні зарезервовані фінансові зобов`язання на даний Договір та, у зв`язку із закінченням бюджетного 2022 року, первинні документи на зазначену суму не можуть бути опрацьовані та реалізовані.

Також, відповідач вказує, що позивачем порушено порядок надання документів на оплату, а відтак Міноборони вважає, що відсутні підстави для реєстрації зобов`язань та оплати коштів за надані послуги, а тому сума коштів, яку просить стягнути позивач з Міноборони, виникла з вини виконавця.

Так, п. 4.2 договору встановлено перелік документів, які надаються до рахунку. Абзац восьмий пункту 4.2 договору вказує, що на підставі зазначених документів не пізніше 10-денного терміну сторонами оформлюється та затверджується акт приймання наданих послуг з ремонту виробів за договором, який є підставою для проведення розрахунків.

Судом враховано, що відповідно до пункту 4.3 договору замовник протягом п`яти календарних днів повертає рахунки виконавцю без оплати у випадку надання документів на оплату після закінчення строку дії договору та/або відсутності повного комплекту документів, передбаченого пунктом 4.2 договору.

Оскільки, відповідачем акт приймання - передачі виробів за договором підписано та прийнято роботи без зауважень, тому суд дійшов висновку, що останнім було отримано весь перелік документів на підставі яких між сторонами було підписано акт приймання - передачі виробів.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем виконано умови договору та надано послуги з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення (50630000-0) (капітальний ремонт двигунів В-46 та їх модифікацій). Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.1 договору, замовник здійснює розрахунки з виконавцем поетапно за фактично надані послуги з ремонту виробів протягом 30 банківських днів з дати підписання замовником акту приймання наданих послуг з ремонту виробів, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток 4 до Договору), відповідно до наданих виконавцем рахунків, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України.

Оскільки акт приймання - передачі виробів датований 15.01.2023, суд дійшов висновку, що 30 банківських днів сплинуло, а відтак у відповідача виник обов`язок зі сплати 1 795 799,88 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором про закупівлю послуг за державні кошти № 370/3/5/2/1/335 від 01.11.2022 в сумі 1 795 799,88 грн. документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Тобто відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.08.2007 № 6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічних правових висновків у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 927/291/17, від 17.04.2018 у справі № 906/621/17 та від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16.

Правова позиція про те, що відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання, викладена також у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №910/4926/19, від 30.03.2020 у справі №910/3011/19, від 03.04.2018 у справі №908/1076/17.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік" (69123, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Василя Стуса, будинок 8А, ) заборгованість у розмірі 1 795 799 (один мільйон сімсот дев`яносто п`ять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 88 коп., витрати зі сплати судового збору у розмірі 26 937 (двадцять шість тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 06.07.2023 року.

Суддя С. М. Мудрий