ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2023 р. Справа № 914/1687/22

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

від позивача (скаржника) Артем`єва Г.О.

від відповідачів-1,2,3 Козій І.Ю.

від третьої особи не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредит Банк», б/н від 13 лютого 2023 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 10 січня 2023 року (підписане 18.01.2023), суддя Юркевич М.В.

у справі №914/1687/22

за позовом Акціонерного товариства «ПроКредит Банк», м. Київ

до відповідача-1 ОСОБА_1 , м. Львів

до відповідача-2 ОСОБА_2 , с. Дроговиж, Миколаївський район, Львівська область

до відповідача-3 ОСОБА_3 , с. Дроговиж, Миколаївський район, Львівська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_4 , с. Дроговиж, Миколаївський район, Львівська область

про стягнення 648 690,65 грн.

в с т а н о в и в :

20 липня 2022 року Акціонерне товариство ПроКредит Банк звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 648 690,65 грн.

Позов мотивовано порушенням позичальником ФОП Марунин Любомиром Миколайовичем умов договорів про надання траншу від 28 січня 2014 року та від 27 травня 2014 року щодо повернення кредиту та сплати процентів і пені. У позовній заяві банк зазначає, що відповідачі-1-3 є поручителями боржника за окремими договорами поруки, відтак, є солідарними боржниками разом з позичальником (кожний поручитель окремо) за відповідними договорами поруки.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції відповідачами подано заяву про сплив позовної давності.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10 січня 2023 року у справі №914/1687/22 відмовлено у задоволенні позову, у зв`язку з спливом позовної давності.

Суд у рішенні встановив, що рішенням Господарського суду Львівської області від 29 травня 2018 року у справі №914/183/18 позовні вимоги задоволено повністю та присуджено до стягнення з позичальника ФОП Марунин Любомира Миколайовича 648 690,65 грн. заборгованості за кредитними договорами, водночас, позовних вимог до поручителів позичальника в межах вказаної справи позивачем не заявлялося; останні виступали в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Разом з тим, проаналізувавши умови договорів поруки (пункти 4.1 та 4.5), судом встановлено, що строк для пред`явлення вимог поручителям про сплату заборгованості сторонами визначено 3 роки з моменту права на її виникнення, а строк позовної давності за договором поруки становить 5 років. Поряд з тим, суд зазначає, що моментом, з якого у банку розпочався відлік 5-річної позовної давності до позичальника та поручителів у цій справі є момент пред`явлення позивачем вимог, а саме 19.11.2015 року до 19.11.2020 року, в той час як банк до 19.11.2020 року (закінчення строку позовної давності) до поручителів з позовними вимогами про стягнення заборгованості позичальника не звертався, чим, на думку суду, порушив строк на звернення. Разом з тим, суд зауважив, що участь поручителів у справі №914/183/18, в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, не є підставою для переривання строку позовної давності щодо них, оскільки у вказаній справі вони були лише учасниками, а не сторонами на яких впливало таке рішення суду. З огляду на наведене, враховуючи, що судом встановлено порушення права та охоронюваного законом інтересу позивача, а саме: невиконанням своїх зобов`язань зі сплати заборгованості позичальником та його поручителями, які є відповідачами у даній справі, однак, беручи до уваги сплив позовної давності, про застосування якої відповідачами було зроблено відповідну заяву, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач Акціонерне товариство ПроКредит Банк звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10 січня 2023 року у справі №914/1687/22 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі: стягнути з відповідачів, які є солідарними боржниками з позичальником кожен окремо, на користь позивача 648 690,65 грн. загальної заборгованості та здійснити розподіл судових витрат. Зокрема, позивач наголошує, що за захистом свого порушеного права він звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова ще у листопаді 2015 року (справа №466/9978/15-ц), а згодом і за визначеною юрисдикцією до Господарського суду Львівської області в грудні 2017 року (справа №914/183/18), тобто в межах строків, визначених законодавством і договорами. Разом з тим, наголошує, що сторонами у п.4.5 договорів поруки збільшено позовну давність до 5-ти років.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідачі просять суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначають, що сторонами у договорах поруки погоджено позовну давність, а саме: 3 роки з моменту виникнення заборгованості, що і є строком, протягом якого кредитор має право пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості. Поряд з цим, представник відповідачів вказує, що договори поруки є безстроковими, тому строк пред`явлення позову до поручителів пропущено ще у 2015 році, а також те, що строки перервались поданням відповідного позову в порядку цивільного судочинства. Вважають оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Судові засідання з розгляду справи в суді апеляційної інстанції проводилися в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи EasyCon, за клопотаннями представників позивача та на підставі відповідних ухвал суду.

Представник позивача (скаржника) підтримав вимоги апеляційної скарги, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10 січня 2023 року у справі №914/1687/22 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі: стягнути з відповідачів, які є солідарними боржниками з позичальником кожен окремо, на користь позивача 648 690,65 грн. загальної заборгованості, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідачів-1,2,3 в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у запереченнях на апеляційну скаргу.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Оскільки явка представника третьої особи в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (в тексті угоди кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Марунин Любомиром Миколайовичем (в тексті угоди позичальник) укладено рамкову угоду №FW301.641, відповідно до умов якої, а саме: п.2.1 банк зобов`язався здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов`язався належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, передбачені угодою та кредитними договорами.

Згідно з п.2.2 рамкової угоди встановлено наступні ліміти умов кредитування: ліміт суми кредитування еквівалент 500 000 грн; ліміт строку кредитування 120 місяців; максимальний розмір процентів 40% річних.

На підставі вказаної рамкової угоди, 28 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (в тексті договору кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Марунин Любомиром Миколайовичем (в тексті договору позичальник) укладено договір про надання траншу №30344414/FW301.641, відповідно до умов якого, позичальнику надано кредит в розмірі 82 000 грн. строком на 60 місяців від дати видачі кредиту включно; тип процентної ставки змінювана, розмір процентів 22% річних, виходячи з 360 календарних днів у році.

Поряд з цим, 27 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (в тексті договору кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Марунин Любомиром Миколайовичем (в тексті договору позичальник) укладено договір про надання траншу №303.44525/FW301.641, відповідно до умов якого, позичальнику надано кредит в розмірі 180 000 грн. строком на 36 місяців від дати видачі кредиту включно; тип процентної ставки змінювана, розмір процентів 24% річних, виходячи з 360 календарних днів у році.

Додатками до вказаних договорів про надання траншу є графіки повернення кредиту та сплати процентів.

У п.7 Договорів зазначено, що такі є невід`ємною частиною Рамкової угоди, умови якої, вважаються умовами цих договорів і регламентують усі відносини між сторонами, що виникли на підставі договорів.

Відповідно до п.8 договорів про надання траншу договір набирає чинності з моменту його підписання позичальником і однією уповноваженою особою кредитора і діє протягом усього строку користування кредитом до моменту повного і належного виконання сторонами своїх зобов`язань та реалізації прав за цим договором.

В забезпечення виконання зобов`язань ФОП Марунин Л.М. за рамковою угодою №FW301.641 від 31 жовтня 2011 року укладено наступні договори поруки:

-№230929-ДП1 від 31 жовтня 2011 року, укладений між ПАТ ПроКредит Банк (в тексті договору кредитор) та ОСОБА_1 (в тексті договору поручитель);

-№230933-ДП1 від 01 листопада 2011 року, укладений між ПАТ ПроКредит Банк (в тексті договору кредитор) та ОСОБА_2 (в тексті договору поручитель);

-№230937-ДП1 від 31 жовтня 2011 року, укладений між ПАТ ПроКредит Банк (в тексті договору кредитор) та ОСОБА_3 (в тексті договору поручитель).

У відповідності до п.2.1 договорів поруки на підставі договору поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

Згідно з п.2.2 договорів поруки розмір зобов`язань позичальника визначається відповідно до кредитних договорів. При цьому розмір зобов`язань, які виникають з рамкової угоди і укладених на її підставі кредитних договорів, визначається з врахуванням всіх існуючих та майбутніх кредитів, виданих в межах лімітів умов користування, що на момент укладення договору становлять: ліміт суми кредитування еквівалент 1 000 000 грн.; ліміт строку кредитування до 31 жовтня 2021 року; максимальний розмір процентів 40% річних.

Кредитор може вимагати від поручителя дострокового виконання усіх зобов`язань позичальника, за наявності підстав для дострокового виконання, які встановлені умовами кредитних договорів (абз.2 п.3.2 договорів поруки).

У п.4.1 договорів поруки сторони погодили, що порука діє з моменту укладення договору протягом усього часу дії, встановленого рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії рамкової угоди чи належне виконання усіх вимог кредитора. Припинення окремих кредитних договорів чи погашення заборгованості позичальника до моменту припинення строку дії рамкової угоди, а також непред`явлення кредитором вимоги про погашення поручителем заборгованості позичальника не тягне за собою припинення поруки. Кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника.

Згідно з п.4.2 договорів поруки договір вступає в силу з моменту його укладення і діє протягом усього часу дії, встановленого рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії рамкової угоди, належного виконання усіх зобов`язань позичальника за кредитними договорами та поручителя за договором.

Відповідно до п.4.5 договорів поруки до усіх вимог, що випливають з договору, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність.

19 листопада 2015 року банк надіслав позичальнику ФОП Марунин Л.М. письмові вимоги (вих.№№700/15 та 701/15) про повне дострокове погашення кредиту, наданого за договорами про надання траншу №30344414/FW301.641 від 28 січня 2014 року та №303.44525/FW301.641 від 27 травня 2014 року, з огляду на наявність тривалого прострочення.

Поряд з тим, 19 листопада 2015 року банк надіслав поручителям ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 письмові вимоги (вих.№№702/15, 703/15, 704/15, 705/15, 706/15 та 707/15) про виконання зобов`язань за договорами поруки.

Однак, вимоги банку ні позичальником ні поручителями в повному обсязі не виконано.

Судом встановлено, що у листопаді 2015 року ПАТ «ПроКредит Банк» звернулося до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до відповідачів: ФОП Марунин Л.М., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (справа №466/9978/15-ц).

Постановою Львівського апеляційного суду від 07 червня 2019 року у справі №466/9978/15-ц скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2017 року у справі №466/9978/15-ц про відмову в задоволенні позову, та закрито провадження у справі №466/9978/15-ц, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім цього, у січні 2018 року ПАТ «ПроКредит Банк» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача ФОП Марунин Л.М.; за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення кредитної заборгованості в сумі 658 699,77 грн. (справа №914/183/18).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 29 травня 2018 року у справі №914/183/18 (з урахуванням ухвали суду від 19 червня 2018 року про виправлення описки) позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ "ПроКредит Банк" за договором про надання траншу №303.44414/FW301.641 від 28.01.2014р., який є невід`ємною частиною Рамкової угоди №FW301.641 від 31.10.2011р. 74 948,38 грн. капіталу, 23 547,76 грн. процентів; 36 646,94 грн. процентів за неправомірне користування кредитом; 65 711,75 грн. пені. Присуджено до стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ "ПроКредит Банк" за договором про надання траншу №303.44525/FW301.641 від 27.05.2014р. 169 640,84 грн. капіталу, 44 349,97 грн. процентів; 91 140,45 грн. процентів за неправомірне користування кредитом; 152 713,68 грн. пені.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10 вересня 2018 року у справі №914/183/18 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Марунин Любомира Миколайовича на рішення Господарського суду Львівської області від 29 травня 2018 року у справі №914/183/18 повернуто без розгляду, відтак, рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

В процесі примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 29 травня 2018 року у справі №914/183/18 виконавчою службою (ВП №№57847433, 57847027) стягнуто з боржника на користь ПАТ "ПроКредит Банк" 10 009,12 грн., які автоматизованою системою банку зараховано в рахунок погашення пені за договором про надання траншу №30344414/FW301.641 від 28 січня 2014 року.

20 липня 2022 року Акціонерне товариство ПроКредит Банк звернулося до Господарського суду Львівської області з цим позовом про стягнення з відповідачів, як поручителів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 , заборгованості в сумі 648 690,65 грн., з яких: 190 845,71 грн. заборгованість за договором про надання траншу №303.44414/FW301.641 від 28 січня 2014 року та 457 844,94 грн. заборгованість за договором про надання траншу №303.44525/FW301.641 від 27 травня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст.553 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст.543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договорів поруки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки.

Отже, відповідно до наведеної норми лише у разі якщо строк поруки у договорі поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить до суду вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк припинення поруки застосовується виключно у тому разі, якщо такий строк не встановлено у самому договорі поруки (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі №924/502/19).

Судом встановлено, що у договорах поруки сторони встановили строк дії поруки, а саме: у п.4.1 договорів поруки сторони погодили, що порука діє з моменту укладення договору протягом усього часу дії, встановленого рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії рамкової угоди чи належне виконання усіх вимог кредитора. Припинення окремих кредитних договорів чи погашення заборгованості позичальника до моменту припинення строку дії рамкової угоди, а також непред`явлення кредитором вимоги про погашення поручителем заборгованості позичальника не тягне за собою припинення поруки. Кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника.

З огляду на наведене, судом відхиляються твердження відповідачів про припинення поруки. Разом з цим, судом встановлено дотримання банком строку пред`явлення поручителям вимоги про погашення заборгованості позичальника (письмові вимоги надіслано банком поручителям 19 листопада 2015 року).

Слід зазначити, що заборгованість позичальника ФОП Марунин Любомира Миколайовича перед кредитором ПАТ «ПроКредит Банк» встановлена у рішенні Господарського суду Львівської області від 29 травня 2018 року у справі №914/183/18 (з урахуванням ухвали суду від 19 червня 2018 року про виправлення описки), яким позов банку задоволено в повному обсязі, а саме:

-заборгованість за договором про надання траншу №303.44414/FW301.641 від 28 січня 2014 року в сумі:

74 948,38 грн. капіталу;

23 547,76 грн. процентів;

36 646,94 грн. процентів за неправомірне користування кредитом;

65 711,75 грн. пені;

-заборгованість за договором про надання траншу №303.44525/FW301.641 від 27 травня 2014 року в сумі:

169 640,84 грн. капіталу;

44 349,97 грн. процентів;

91 140,45 грн. процентів за неправомірне користування кредитом;

152 713,68 грн. пені.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.75 ГПК України).

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку про доведеність розміру заборгованості позичальника ФОП Марунин Л.М. перед кредитором за спірними договорами про надання траншу.

Одночасно позивачем зазначено, що у процесі примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 29 травня 2018 року у справі №914/183/18 виконавчою службою (ВП №№57847433, 57847027) стягнуто з боржника на користь ПАТ "ПроКредит Банк" 10 009,12 грн., які автоматизованою системою банку зараховано в рахунок погашення пені за договором про надання траншу №30344414/FW301.641 від 28 січня 2014 року.

Слід зазначити, що ні відповідачами (поручителями), ні третьою особою (позичальником) не подано суду доказів часткового чи повного погашення ними, встановленої рішенням суду у справі №914/183/18, заборгованості.

Відтак, колегія суддів встановила, що заборгованість позичальника перед банком, станом на момент подання цього позову, становить 648 690,65 грн., з яких: 190 845,71 грн. заборгованість за договором про надання траншу №303.44414/FW301.641 від 28 січня 2014 року (з яких: 74 948,38 грн. капіталу; 23 547,76 грн. процентів; 36 646,94 грн. процентів за неправомірне користування кредитом; 55 702,63 грн. пені) та 457 844,94 грн. заборгованість за договором про надання траншу №303.44525/FW301.641 від 27 травня 2014 року (з яких: 169 640,84 грн. капіталу; 44 349,97 грн. процентів; 91 140,45 грн. процентів за неправомірне користування кредитом; 152 713,68 грн. пені).

Поряд з тим, судом враховано, викладені вище норми ст.554 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення договорів поруки), а також висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі №201/13782/14-ц про те, що у разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов`язання, виникає декілька самостійних зобов`язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов`язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Порука декількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов`язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

Відтак, у спірних правовідносинах, зважаючи на укладення у 2011 році окремих договорів поруки, кожен з поручителів є солідарним з позичальником боржником перед кредитором, проте, такі поручителі не є солідарними боржниками між собою, у зв`язку з чим, заборгованість підлягає до стягнення з кожного поручителя окремо, а не солідарно з усіх поручителів.

Щодо позовної давності

Як встановлено судом, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачами заявлено про сплив позовної давності, у зв`язку з чим, місцевий господарський суд і відмовив у задоволенні позову, проте, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Так, місцевим господарським судом правильно встановлено, що сторони у п.4.5 договорів поруки погодили, що до усіх вимог, що випливають з договору поруки, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність.

Відтак, у договорах поруки сторони домовилися збільшити позовну давність щодо усіх вимог, які випливають з таких договорів, до 5-ти років.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч.5 ст.261 ЦК України).

Перебіг позовної давності у спірному випадку почався від дня, пред`явлення банком письмової вимоги про виконання зобов`язання, у зв`язку з реалізацією ним права на повне дострокове погашення кредиту (тобто 19 листопада 2015 року) та мав би закінчитися 19 листопада 2020 року.

Поряд з тим, судом першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, у зв`язку з спливом позовної давності, помилково не було враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Відтак, у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 та від 04 травня 2023 року у справі №925/636/22).

Враховуючи, що останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 19 листопада 2020 року, а Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, який неодноразово продовжувався, в тому числі і станом на час звернення банку з цим позовом (20 липня 2022 року згідно поштового штемпеля на поштовому конверті), апеляційним судом встановлено, що банком не пропущено позовної давності у цій справі.

З огляду на наведене, колегія суддів не оцінює твердження сторін щодо переривання чи не переривання позовної давності, оскільки така продовжена на строк дії карантину, та станом на момент звернення банку з цим позовом до суду, не спливла.

Місцевий господарський суд не врахував зазначені вище положення законодавства та дійшов помилкового висновку про відмову в позові, у зв`язку зі спливом позовної давності.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є поручителями позичальника ОСОБА_4 , заборгованості в сумі 648 690,65 грн.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку про: задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи положення ст.129 ГПК України, з відповідачів-1,2,3 на користь позивача (скаржника) слід стягнути по 8 108,63 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.129, 236, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задоволити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 10 січня 2023 року у справі №914/1687/22 скасувати.

Прийняти нове рішення. Позов задоволити.

Стягнути з поручителя ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), як солідарного з Фізичною особою-підприємцем Марунин Любомиром Миколайовичем боржника, на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, 107 А; ідентифікаційний код юридичної особи 21677333) 648 690,65 грн., з яких: 190 845,71 грн. заборгованість за договором про надання траншу №303.44414/FW301.641 від 28 січня 2014 року та 457 844,94 грн. заборгованість за договором про надання траншу №303.44525/FW301.641 від 27 травня 2014 року.

Стягнути з поручителя ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), як солідарного з Фізичною особою-підприємцем Марунин Любомиром Миколайовичем боржника, на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, 107 А; ідентифікаційний код юридичної особи 21677333) 648 690,65 грн., з яких: 190 845,71 грн. заборгованість за договором про надання траншу №303.44414/FW301.641 від 28 січня 2014 року та 457 844,94 грн. заборгованість за договором про надання траншу №303.44525/FW301.641 від 27 травня 2014 року.

Стягнути з поручителя ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), як солідарного з Фізичною особою-підприємцем Марунин Любомиром Миколайовичем боржника, на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, 107 А; ідентифікаційний код юридичної особи 21677333) 648 690,65 грн., з яких: 190 845,71 грн. заборгованість за договором про надання траншу №303.44414/FW301.641 від 28 січня 2014 року та 457 844,94 грн. заборгованість за договором про надання траншу №303.44525/FW301.641 від 27 травня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, 107 А; ідентифікаційний код юридичної особи 21677333) 8 108,63 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, 107 А; ідентифікаційний код юридичної особи 21677333) 8 108,63 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, 107 А; ідентифікаційний код юридичної особи 21677333) 8 108,63 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На виконання постанови видати накази.

Матеріали справи №914/1687/22 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку, у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 06 липня 2023 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.