ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2023 р.м. ХарківСправа № 925/351/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Лищенка Юрія Петровича, місто Черкаси,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ТЕКНОЛОДЖИЗ», місто Харків,
простягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Харківської області (спрощене провадження) перебуває справа за позовом Фізичної особи-підприємця Лищенка Юрія Петровича до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКО ТЕКНОЛОДЖИЗ про стягнення за договором оренди вантажного автомобіля з екіпажем від 31 жовтня 2022 року заборгованість у розмірі 91 932,02 грн., з них: 90 000,00 грн. основна заборгованість, 1 355,04 грн. інфляційні втрати, 576,98 грн. 3% річних. 13 березня 2023 року, ухвалою господарського суду Черкаської області, передано матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця Лищенка Юрія Петровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ТЕКНОЛОДЖИЗ» про стягнення 91 932,02 грн. з доданими до неї документами за встановленою підсудністю до Господарського суду Харківської області. 20 квітня 2023 року матеріали справи № 925/351/23 надійшли до господарського суду Харківської області. 24 квітня 2023 року, ухвалою господарського суду Харківської області, залишено позовну заяву Фізичної особи-підприємця Лищенка Юрія Петровича без руху. 08 травня 2023 року, ухвалою господарського суду Харківської області, задоволено клопотання (вх. № 11099 від 03 травня 2023 року) про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви. Продовжено позивачу, Фізичній особі-підприємцю Лищенку Юрію Петровичу, строк на усунення недоліків позовної заяви до 08 травня 2023 року (включно).

12 травня 2023 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву Фізичної особи-підприємця Лищенка Юрія Петровича до розгляду та відкрито позовне провадження у справі № 925/351/23. Розгляд справи № 925/351/23 вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачеві, згідно статті 251 Господарського процесуального кодексу України, встановлено строк п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов.

19 червня 2023 року, ухвалою господарського суду Харківської області, повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКО ТЕКНОЛОДЖИЗ» зустрічну позовну заяву (вх. № 15495 від 16 червня 2023 року) та додані до неї документи. Ухвала обґрунтована, зокрема, тим, що відповідачем порушено ч. 2 ст. 180 ГПК України, а саме - зустрічний позов не є пов`язаним з первісним, задоволення зустрічного позову не виключає повністю або частково задоволення первісного позову, що виключає можливість його прийняття для спільного розгляду з первісним позовом і є підставою повернення зустрічного позову; спільний розгляд таких позовів не є доцільним.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у справі не скористався, як вбачається з трекінгу відправлення за трек номером 715 ухвала суду від 12 травня 2023 року є повернутою за датою 26.05.2023 з причиною: «адресат відсутній за вказаною адресою». Водночас, відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі. Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру (стаття 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"). Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", місцезнаходження юридичної особи належить до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Як унормовано частиною 1, 2, 4 статті 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах. Таким чином, відомості про місцезнаходження відповідача, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є офіційним та достовірним підтвердженням зазначеної інформації. Враховуючи наведене вище, господарський суд вважає, що не отримання відповідачем кореспонденції, яку господарський суд з дотриманням вимог процесуального закону надіслав за належною адресою, є обставиною, яка зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу. На підставі викладеного, відповідач несе ризики такої своєї поведінки, що цілком залежала від його волі. Водночас, відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, починається обрахунок визначеного судом процесуального строку на подання відповідачем відзиву на позов. Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі від 12 травня 2023 року, а саме до 12.06.2023 не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

ОПИС ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА, ЩО ВИКЛАДЕНА У ПОЗОВНІЙ ЗАЯВІ.

Як зазначено у позовній заяві, між позивачем та відповідачем 31 жовтня 2022 року укладено Договір оренди вантажного автомобіля з екіпажем (надалі «Договір»), відповідно до якого позивач передає, а відповідач приймає в тимчасове володіння вантажний автомобіль марки DAF XF105/460 з державними номерами НОМЕР_1 і напівпричіп Schwarzmuler з державними номерами СА2670XF. Відповідно до п. 4.1. Договору термін оренди складає строк від 31 жовтня 2022 року до 07 листопада 2022 року. Відповідно до п. 5.1. Договору орендна плата встановлюється в розмірі 90 000,00 грн. Пунктом 7.1. Договору передбачено, що орендар (відповідач) зобов`язується своєчасно сплатити оренду. Пунктом 8.2. Договору передбачено, шо повернення автомобіля відбувається за актом прийому-передачі. Так, 07 грудня 2022 року (через місяць після обумовленого строку), сторонами підписано Акт приймання-передачі автомобіля. Позивач вважає, що у даному випадку моментом виникнення зобов`язання вважається дата підписання Акту приймання-передачі, тож прострочення зобов`язання розраховується з наступного дня після підписання даного Акту, тобто з 08 грудня 2022 року. У загальному підсумку, позивач прохає про стягнення 90 000,00 грн. основної заборгованості, 1 355,04 грн. інфляційних втрат, 576,98 грн. 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

ВІДНОСНО СТЯГНЕННЯ ОСНОВНОЇ СУМИ БОРГУ.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. В статті 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 173 ГК України, зі змістом якої кореспондуються і приписи ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 31 жовтня 2022 року між Фізичною особою-підприємцем Лищенком Юрієм Петровичем (позивач, орендодавець за Договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ТЕКНОЛОДЖИЗ» (відповідач, орендар за Договором) був укладений Договір оренди вантажного автомобіля з екіпажем. Відповідно до абз. 1 розділу І, п. 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння наступне майно: вантажний автомобіль марки DAF XF105.460 з державними номерами НОМЕР_1 і напівпричіп Schwarzmuler СА2670XF. Відповідно до п. 2.1. Договору автомобіль, що орендується, буде використовуватися орендарем для перевезень вантажу продукції, згідно з товаросупровідними документами. Відповідно до п. 3.1. Договору передача автомобіль в оренду здійснюється в момент підписання даного Договору. Відповідно до п. 4.1. Договору термін оренди складає строк від 31 жовтня 2022 року до 07 листопада 2022 року. Відповідно до п. 5.1. Договору орендна плата встановлюється в розмірі 90 000,00 грн. Відповідно до п. 8.1. Договору автомобіль повинен бути повернений Орендодавцю по закінченні терміну оренди за п. 4.1. даного Договору, але не раніше дати вивантаження Товару в місці призначення. Відповідно до п. 8.2. Договору повернення автомобіля відбувається за актом прийому-передачі.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем представлено до суду Акт приймання-передачі від 07 грудня 2022 року до Договору, що підписаний з обох Сторін. Відповідно до п. 1, 2 цього Акта орендар передав, а орендодавець прийняв у належному технічному стані транспортний засіб марки DAF XF105.460 з державними номерами НОМЕР_1 , марки Schwarzmuler, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Тобто, з вищезазначеного вбачається, що позивач з моменту підписання Договору передав відповідачу вантажний автомобіль з напівпричіпом, а 07 грудня 2022 року вони були повернуті позивачу, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі від 07 грудня 2022 року. При цьому, суд звертає увагу, що договором не передбачено чіткого строку для оплати, а в матеріалах справи відсутня вимога про сплату цієї заборгованості. Статтею 530 ЦК України не передбачено чітку форму вимоги про сплату заборгованості, а отже такою вимогою може бути позовна заява, що подана до суду

Таким чином, на підставі наданих документів та встановлених обставин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача суми основного боргу за Договором у розмірі 90 000,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частини 3 та 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження здійснення повної оплати.

ВІДНОСНО СТЯГНЕННЯ 3% РІЧНИХ ТА ІНФЛЯЦІЙНИХ ВТРАТ.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 1 355,04 грн. інфляційні втрати, 576,98 грн. 3% річних.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 січня 2022 року по справі №910/18557/20 зазначено наступне:

«Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».

Здійснивши перевірку суми нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3% річних, суд прийшов до висновку про відмову в їх задоволенні, адже, як вже було зазначено, договором не передбачено чіткого строку для оплати заборгованості, а також відсутня оформлена претензія до відповідача. У зв`язку з цим та враховуючи ст. 530 ЦК України, такою вимогою можна вважати день пред`явлення позову. В свою чергу, позивачем заявлено період по 23 лютого 2023 року. Однак, позовна заява була подана 10 березня 2023 року. Тобто, заявлений позивачем період не входить до періоду, з якого починається обрахунок строку прострочення.

Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про часткове задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Лищенка Юрія Петровича задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ТЕКНОЛОДЖИЗ» (61124, місто Харків, вулиця Каштанова, будинок 33, офіс 1; ) на користь Фізичної особи-підприємця Лищенка Юрія Петровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) суму заборгованості за договором у розмірі 90 000,00 грн., а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 2 627,59 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "06" липня 2023 р.

Суддя Н.В. Калініченко