ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2023 р. Справа№ 910/6804/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Дем`янчук Г.В.;

від відповідача: Шкелебей О.В.,

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Володимирська, №49А"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 року про забезпечення позову

у справі № 910/6804/23 (суддя Привалов А.І.)

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Володимирська, №49А"

про визнання недійсними рішень загальних зборів співвласників

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Володимирська, №49А" (далі - відповідач) про визнання недійсними рішень загальних зборів співвласників.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.03.2021 року та 20.08.2022 року були проведені Загальні збори співвласників ОСББ "Володимирська, №49А" розташованого за адресою: вул. Володимирська, 49А, м. Київ, 01001, проте про дату, час і місце проведення вказаних зборів позивач не був повідомлений належним чином, що позбавило його можливості прийняти участь у вказаних загальних зборах та висловити свою думку з порядку денного, що, в свою чергу, впливає на можливість управління будинком та можливість реалізовувати свої права як співвласника будинку.

04.05.2023 року через канцелярію суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 року у справі № 910/6804/23 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Зупинено до вирішення спору по суті дію рішень загальних зборів співвласників від 31.03.2021 року, оформлених протоколом № 2 Загальних зборів співвласників ОСББ "Володимирська, №49А" від 30.04.2021 року, та рішень загальних зборів від 20.08.2022 року, оформлених протоколом №3 Загальних зборів співвласників ОСББ "Володимирська, №49А" від 30.09.2022 року.

Приймаючи ухвалу, господарський суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову, в подальшому ускладнить відновлення порушених прав та інтересів позивача, оскільки ОСББ може зловживати своїм становищем та вчиняти дії, спрямовані на порушення прав та інтересів позивача.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Володимирська, №49А" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 року у справі № 910/6804/23 скасувати. Визнати дії ОСОБА_1 щодо заявлення клопотання про забезпечення позову у справі №910/6804/23 зловживанням процесуальними правами та застосувати до останньої один із заходів процесуального примусу згідно із ст. 132 Господарського процесуального кодексу України на розсуд суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема , ч. 1 ст. 137, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказав, що ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік заходів забезпечення позову і не передбачає такого заходу забезпечення, як зупинення дії рішення загальних зборів. Не передбачає можливості зупинення дії рішення загальних зборів як заходу забезпечення позову і інші закони чи міжнародні договори.

У постанові від 25.08.2022 року у справі №916/493/22 ГГС прийшов до висновку про незаконність забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення загальних зборів ОСББ, оскільки обрані скаржницею заходи забезпечення позову не передбачені ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, скаржник зазначив, що суд першої інстанції, зупинивши дію загальних зборів ОСББ, ухвалив рішення , яке за своїм змістом та наслідками є тотожним до задоволення позовних вимог, що прямо заборонено ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України.

Також, представник скаржника наголосив, що наслідком зупинення дії рішення загальних зборів ОСББ, є оперативні спроби пов`язаної із ОСОБА_1 структури - Фірми «Т.М.М.» - змусити співвласників сплачувати щомісячні внески за обслуговування будинком саме цій організації, а не ОСББ.

Крім того, за твердженням скаржника, оскільки ОСББ укладено відповідні договори з постачальниками та виконавцями, ухвала від 08.05.2023 року призведе до матеріальних збитків та завдасть матеріальної та нематеріальної шкоди не тільки ОСББ та його працівникам, але й співвласникам.

Разом з цим, представник скаржника вказав, що всупереч наявності судового рішення 910/6220/23, яким вирішено питання щодо забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень ОСББ та відмовлено у ньому, ОСОБА_1 , ігноруючи принцип обов`язковості остаточного судового рішення, яке набрало законної сили (res judicata), зловживаючи своїм правом на звернення до суду втрете подає аналогічну заяву про забезпечення позову, приховуючи від суду факти неодноразового розгляду її питання щодо забезпечення позову.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі № 910/6804/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Володимирська, №49А" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 року про забезпечення позову у справі № 910/6804/23 своєю ухвалою від 19.05.2023 року.

31.05.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що положення ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначають заходи забезпечення позову, але не містять прямої заборони застосування такого виду забезпечення позову як зупинення дії рішень загальних зборів співвласників.

При цьому, за твердження позивача ухвала суду, якою було відмовлено в забезпеченні позову (910/6804/23), не є рішенням суду, що має преюдиційне значення для справи, виходячи з положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки судом не вирішувався спір по суті заявлених позовних вимог та не встановлювалися обставини справи по відношенню до сторін.

Також представник позивача наголосив, що норми Господарського процесуального кодексу України не обмежують права заявника на повторне звернення з заявою про забезпечення позову рядом з позовною заявою, що відповідно не може розцінюватися судом, як зловживання процесуальними правами позивачем. Окрім того, скаржником в апеляційній скарзі не було спростовано жодного доводу, які були наведені в заяві про забезпечення позову.

Розгляд справи неодноразово відкладався на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.07.2023 року Північного апеляційного господарського суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, ухвалу господарського суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні 03.07.2023 року Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, ухвалу суду першої інстанції залишити - без змін.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Частиною 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ст.136 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналіз положень ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, вказує на те, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно з ч.8 ст.333 Господарського процесуального кодексу України, при вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуальногокодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів заявника, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Колегія суддів відзначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Оскільки позивач звернулося до суду з позовними вимогами немайнового характеру, в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду. Має також досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Подібну позицію наведено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18.

Щодо досліджуваної справи, заява позивача про забезпечення позову мотивована тим, що у разі не зупинення дії оскаржуваних рішень загальних зборів співвласників ОСББ "Володимирська, №49А" від 31.03.2021 року та 20.08.2022 року, які були проведені з порушенням норм чинного законодавства України:

- загальні збори співвласників ОСББ будуть і надалі приймати рішення керуючись не п. 7 Статуту 2017 року де зазначено, що "кількість голосів, які має співвласник дорівнює кількості квартир та/або нежитлових приміщень в будинку, які перебувають у його власності", а навпаки п. 7 Статуту 2021 року (який було затверджено без моєї участі), де зазначено, що кожний співвласник (його представник) під час голосування має кількість голосів пропорційну до частки загальної площі квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у будинку. Якщо квартира/нежитлове приміщення перебуває у власності кількох осіб, то голоси рахуються пропорційно частинам власності таких співвласників;

- керувати ОСББ буде Правління, яке не має на це законних підстав;

- Ревізію ОСББ будуть проводити особи, які не мають на це законних підстав;

- Кошти, які заявник буде вимушена сплачувати ОСББ, фактично не можливо буде повернути;

- Фірма "Т.М.М." - ТОВ, з якою у позивача підписаний індивідуальний договір на обслуговування нежитлових приміщень, які знаходяться у багатоквартирному будинку за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 49а, можливо буде змушена припинити обслуговувати зазначений будинок на підставі незаконних рішень загальних зборів від 20.08.2022 року.

Так, звертаючись з позовом до суду, позивачем було зазначено про звернення до Господарського суду міста Києва раніше з заявою про забезпечення позову до подачі позову, в задоволенні якої судом було відмовлено (справа № 910/6220/23).

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що позивач приховала від суду факти неодноразового розгляду її питання щодо забезпечення позову.

При цьому, норми Господарського процесуального кодексу України не обмежують права заявника на повторне звернення з заявою про забезпечення разом з позовною заявою, що відповідно не може розцінюватися судом, як зловживання процесуальними правами позивачем.

Крім того, ухвала господарського суду, якою відмовлено в забезпеченні позову, не є рішенням суду, що має преюдиційне значення для справи, виходячи з положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки судом не вирішувався спір по суті заявлених позовних вимог та не встановлювалися обставини справи по відношенню до сторін.

Щодо твердження скаржника про незаконність забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення загальних зборів ОСББ, оскільки обрані скаржницею заходи забезпечення позову не передбачені ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів відзначає наступне.

Так, заявницею обрані заходи забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення загальних зборів ОСББ.

Разом з тим суд звертає увагу, що такий вид заходу забезпечення позову як зупинення рішення загальних зборів ОСББ не передбачено ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України.

Поряд з цим, п.10 ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що позов забезпечується іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України

ОСОБА_1 не навела посилань на інші закони чи міжнародні договори, якими би були передбачені заходи забезпечення позову, про вжиття яких заявник просила суд.

У пояснювальній записці до Закону №460-IX від 15.01.2020 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України" щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ зазначено, що внесення змін до процесуального законодавства дасть змогу нівелювати можливість зловживання учасниками справи своїми процесуальними правами, зокрема, були вилучені деякі види забезпечення позову.

Тобто, починаючи з 08.02.2020 року, ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України вичерпний перелік видів заходів забезпечення позову, який (перелік) може доповнюватися виключно за рахунок певних заходів забезпечення позову, прямо передбачених законами України або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (п. 10 ч.1 цієї статті).

Не допускається вжиття заходу забезпечення позову, який відповідає змісту позовних вимог, предмету спору, є необхідним з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо предмету позову, однак який не передбачений ні процесуальним законом, ні іншими законами України або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 року у справі №910/4445/21, та постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.08.2022 року у справі №916/493/22.

Отже, обрані заявницею заходи забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення загальних зборів ОСББ, не передбачені ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України. Заявниця у відповідній заяві не навела посилань на інші закони чи міжнародні договори, якими би були передбачені заходи забезпечення позову, про вжиття яких скаржниця просила суд.

При цьому, колегія суддів відзначає, що в оскаржуваній ухвалі, також відсутні посилання на закон чи міжнародний договір, яким передбачено вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення загальних зборів ОСББ.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням скаржника, що суд першої інстанції, задовольнивши відповідну вимогу позивача, недотримався вимог Господарського процесуального кодексу України щодо застосування заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, та враховуючи, що заявниця не навела посилань на інші закони чи міжнародні договори, якими би були передбачені заходи забезпечення позову, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення у вигляді зупинення дії рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимирська, №49А» є неналежним.

При цьому, колегія суддів відзначає, що у разі існування обгрунованого припущення, що без вжиття заходів забезпечення позову до ухвалення судового рішення у даній справі не дасть можливості ефективного поновлення прав та інтересів ОСОБА_1 , останній при вчиненні відповідних дій слід керуватися вичерпним переліком заходів забезпечення позову, зокрема, шляхом встановлення тих чи інших обмежень відповідача чи інших осіб в їх діях на стадії розгляду позовної заяви, які будуть співмірними предмету позову та гарантуватимуть недопущення утруднення виконання такого рішення суду чи захист інтересів у разі задоволення позовної заяви.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року в справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття "ефективний засіб", за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії"), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

В ході вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Так, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції не ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали про повернення позовної заяви справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Виходячи з вищенаведеного судова колегія вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвели до помилкового вирішення заяви про забезпечення позову, а тому, ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати, а в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) слід розподілити суду першої інстанції за результатами розгляду справи по суті в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 140, 234, 235, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Володимирська, №49А" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 року про забезпечення позову у справі № 910/6804/23 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 року у справі №910/6804/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №910/6804/23 залишити без задоволення.

3. Матеріали оскарження №910/6804/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексту 04.07.2024 року.