ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року

м. Київ

cправа № 922/977/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:

позивача - приватного акціонерного товариства «Енергетична компанія «Барвінок» - Гончаренко Н.А., адвокат (ордер від 08.03.2023 АР № 1116590),

відповідача - акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» - Гарагуля В.А. (в порядку самопредставництва),

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу акціонерного товариства «Українські енергетичні машини»

на рішення господарського суду Харківської області від 07.09.2022 (суддя Пономаренко Т.О.)

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 (головуючий суддя: Тихий П.В., судді: Гребенюк Н.В., Склярук О.І.)

у справі № 922/977/22

за позовом приватного акціонерного товариства «Енергетична компанія «Барвінок» (далі - позивач, ПАТ «ЕК «Барвінок» )

до акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (далі - відповідач, скаржник, АТ «Українські енергетичні машини»)

про стягнення коштів.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ПАТ «ЕК «Барвінок» звернулося до суду з позовом до АТ «Українські енергетичні машини» в якому просило суд:

- стягнути з АТ «Українські енергетичні машини» грошові кошти в сумі 27 249 502,47 грн., з яких: основний борг у розмірі 24 692 007,84 грн., суму 3% річних у розмірі 263 885,31 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 2 293 609,32 грн.;

- відповідно до частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначити в резолютивній частині рішення про здійснення органом (особою), що буде виконувати рішення, формули нарахування 3% річних на суму основного боргу - 24 692 007,84 грн., починаючи з 30.06.2022 і до моменту остаточного виконання рішення суду;

- стягнути з АТ «Українські енергетичні машини» судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на несплату відповідачем заборгованості за фактично спожиту електричну енергію та надані послуги з її передачі за договором про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) від 11.10.2021 №0705726 за грудень 2021 року, січень 2022 року та лютий 2022 року.

У суді першої інстанції представник відповідача просив суд не застосовувати або зменшити до АТ «Українські енергетичні машини» штрафні санкції , оскільки з боку відповідача повністю відсутня вина, яка є необхідною умовою для їх застосування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.09.2022 у справі №922/977/22 позов задоволено. Стягнуто з АТ «Українські енергетичні машини» на користь ПАТ «ЕК «Барвінок» грошові кошти в сумі 27 249 502,47 грн., з яких: основний борг у розмірі 24 692 007,84 грн., суму 3% річних у розмірі 263 885,31 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 2 293 609,32 грн., а також судовий збір у розмірі 408 742,54 грн. Вирішено, що відповідно до частини десятої статті 238 ГПК України органом (особою), що буде виконувати рішення, здійснювати нараховування 3% річних на суму основного боргу у розмірі 24 692007 (двадцять чотири мільйони шістсот дев`яносто дві тисячі сім) грн. 84 коп., починаючи з 30.06.2022 року і до моменту остаточного виконання рішення суду.

Вказане рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 263 885,31 грн. та втрат від інфляції в розмірі 2 293 609,32 грн. В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 07.09.2022 у справі №922/977/22 не оскаржувалось жодною із сторін.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 рішення господарського суду Харківської області від 07.09.2022 у справі №922/977/22 в частині стягнення з АТ «Українські енергетичні машини» на користь ПАТ «ЕК «Барвінок» 3% річних у розмірі 263 885,31 грн. та інфляційних втрат у сумі 2 293 609,32 грн. залишено без змін. Крім того стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 30 000,00 грн. у суді апеляційної інстанції.

Судові рішення, в частині стягнення з відповідача на користь позивача річних та інфляційних втрат, мотивовані зокрема тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання у сумі 24 692 007,84 грн., що є підставою для стягнення сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Суди попередніх судових інстанцій здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку річних та інфляційних втрат встановили, що розрахунки є арифметично вірними та здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства. Натомість відповідач свого контрразрахунку суду не надав. Крім того суди попередніх судових інстанцій відмовили у задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат посилаючись на те, що розмір відсотків річних не є надмірним, а визначено саме в тому розмірі, який передбачає стаття 625 ЦК України. Крім того, суди врахували також і те, що відповідачем заборгованість за поставлений товар взагалі не сплачувалася, а нараховані суми відсотків річних та інфляційних втрат не є значними в порівнянні із сумою заборгованості. Також суди відхилили посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18 вказавши що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стосовно посилань відповідача на форс-мажорні обставини, суди попередніх судових інстанцій вказали що: лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні; неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства; АТ «Українські енергетичні машини» не надало ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача саме за договором про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) від 11.10.2021 №0705726 за грудень 2021 року, січень 2022 року та лютий 2022 року; доказів письмового повідомлення відповідачем позивача протягом 5 календарних днів про неможливість виконання ним взятих на себе зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) №0705726 від 11.10.2021 у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин матеріали справи також не містять; оскільки відповідач повинен був здійснити останній платіж за лютий 2022 року у розмірі 30% від замовленого обсягу електроенергії на розрахунковий період за прогнозною ціною до 18 лютого 2022 року, тобто, до введення воєнного стану в Україні, відповідно введення воєнного стану в Україні ніяким чином не вплинуло на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) від 11.10.2021 №0705726.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі (з урахуванням заяви про усунення недоліків) відповідач, з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції судові акти попередніх інстанцій зі справи скасувати в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 263 885,31 грн. та інфляційних втрат у сумі 2 293 609,32 грн., справу в зазначеній частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Так скаржник із посиланням на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Крім того, із посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункти 1, 4 частини третьої статті 310 ГПК України зазначає, що суди встановили обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказах (невірного розрахунку), а також не дослідили обставини, що мають суттєве значення для справи стосовно стягнення інфляційних витрат та 3% річних. Вважає, що з боку відповідача відсутня вина, яка є необхідною умовою для їх застосування.

Доводи інших учасників справи

26.05.2023 до Верховного Суду від представника позивача - адвоката Гончаренко Н.А. надійшла заява про вступ у справу як представника.

Від позивача 06.06.2023 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить суд касаційної інстанції залишити судові рішення попередніх інстанцій в оскаржувані частині без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Крім того у відзиві відповідач, з посиланням на частину восьму статті 129 ГПК України, зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ПАТ «ЕК «Барвінок» очікує понести, у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, є фіксованим та становить 30 000 грн., розмір яких визначений Додатковою угодою №5 від 16.06.2022 до договору про надання правової допомоги від 03.05.2021 № 16. Докази понесення судових витрат будуть надані Суду протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Згідно з розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 13.06.2023 № 29.2-02/1339 проведено повторний автоматичний розподіл справи № 922/977/22 у зв`язку з перебуванням судді Селіваненка В.П. у відпустці.

29.06.2023 представник позивача брав участь в режимі відеоконференції згідно з ухвалою Суду від 13.06.2023.

29.06.2023 представник відповідача брав участь в режимі відеоконференції згідно з ухвалою Суду від 26.06.2023.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх судових інстанцій встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про видачу ліцензій з постачання електричної енергії споживачу» №860 від 21.08.2018 прийнято рішення про видачу ліцензії ПАТ «Енергетична компанія «Барвінок» на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

Також судами встановлено, що 11.10.2021 ПАТ «ЕК «Барвінок» (постачальник) та АТ «Українські енергетичні машини» (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) №0705726 (далі - Договір).

Згідно з пунктом 1.1. Договору, постачальник зобов`язується продати електричну енергію споживачу, для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач прийняти та оплатити постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснити інші платежі згідно з умовами цього Договору, Додатків до цього Договору, Закону України «Про ринок електричної енергії», Правилами ринку, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №307, Правилами роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312, Кодексу систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №310, Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №311, іншими нормативними документами НКРЕКП та чинним законодавством України.

Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві- приєднанні (Додаток 1), за наявності дотримання пункту 1 умов заяви-приєднання (пункт 2.1 Договору).

Відповідно до пункту 4.1 Договору, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком 2 до цього Договору.

У разі надання у встановленому порядку постачальником споживачу повідомлення про зміни умов цього Договору (у тому числі зміну ціни), що викликані змінами регульованих складових ціни (тарифу на послуги з передачі та/або розподілу електричної енергії) та/або змінами в нормативно-правових актах щодо формування цієї ціни або умов постачання електричної енергії, цей Договір вважається із зазначеної в повідомленні дати зміни його умов:

1) розірваним (без штрафних санкцій) за ініціативою споживача - у разі надання постачальнику письмової заяви споживача про незгоду/неприйняття змін;

2) зміненим на запропонованих постачальником умовах - якщо споживач не надав постачальнику письмову заяву про незгоду/неприйняття змін.

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції (Додаток №2) Постачальника.

Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії (пункт 4.2 Договору).

Інформація про діючу ціну електричної енергії розміщується на офіційному веб- сайті постачальника не пізніше ніж за 20 календарних днів до початку її застосування із зазначенням порядку її формування (пункт 4.3 Договору).

Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни.

У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін (пункт 4.4 Договору).

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (пункт 4.5 Договору).

Розрахунки споживача за цим Договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника (далі - спецрахунок). При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим Договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника.

Оплата вважається здійсненою після того, як на рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього Договору. Рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни (пункт 4.6 Договору).

Оплата рахунка постачальника за цим Договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, але не менше 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього Договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних вебсайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та падання повідомлень про загрозу електробезпеки (пункт 4.7 Договору).

Якщо споживач не здійснив оплату за цим Договором у строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ.

У разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором, споживач несе відповідальність, передбачену в Комерційній пропозиції (Додаток №2). В такому разі, в призначені платіжного доручення споживач зазначає: «заборгованість за порушення грошового зобов`язання»(пункт 4.8 Договору).

У разі виникнення у споживача заборгованості за електричну енергію за цим Договором споживач повинен звернутися до постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості. Укладення сторонами та дотримання споживачем графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від здійснення поточних платежів за цим Договором.

У разі недотримання графіка погашення заборгованості або прострочення оплати поточних платежів постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному цим Договором (пункт 4.9 Договору).

Споживач може змінити спосіб оплати через діючого постачальника на оплату напряму оператору системи, з яким споживач має діючий договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, за послугу з розподілу/передачі електричної енергії шляхом вибору відповідної комерційної пропозиції постачальника.

При укладенні цього Договору постачальник інформує споживача про можливість оплати послуги з розподілу/передачі напряму оператору системи, з яким споживач має діючий договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, та падає відповідні роз`яснення (пункт 4.10 Договору).

Споживач повинен не пізніше 9 години 00 хвилин ранку 5 числа місяця, що слідує за розрахунковим, надавати постачальнику підписаний Акт здачі-приймання електричної енергії (далі - Акт), в якому відображається обсяг поставленої постачальником споживачу у розрахунковому місяці електричної енергії (пункт 4.11 Договору).

Споживач має право обрати на розрахунковий період іншого електропостачальника в установленому ПРРЕЕ порядку, з дотриманням пункту 12.5 цього Договору (пункт 4.12 Договору).

Порядок звіряння фактичного обсягу спожитої електричної енергії на певну дату чи протягом відповідного періоду визначається відповідно до Комерційної пропозиції, обраної споживачем (Додаток №2) (пункт 4.13 Договору).

У разі потреби, на вимогу будь-якої сторони, сторони проводять звірку взаємних розрахунків з наступним оформленням Актів звірки взаєморозрахунків (пункт 4.14 Договору).

Згідно з пунктом 4.15 Договору, Комерційна пропозиція, яка є Додатком 2 до цього Договору, має містити наступну інформацію:

1) ціну (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи);

2) спосіб оплати;

3) термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати;

4) визначення способу оплати послуг з розподілу/передачі електричної енергії;

5) розмір пені за порушення строку оплати або штраф;

6) розмір компенсації споживачу за недодержання постачальником якості надання комерційних послуг;

7) розмір штрафу за дострокове розірвання Договору у випадках, не передбачених умовами Договору:

8) термін дії Договору та умови пролонгації;

9) дата та підпис споживача;

10) можливість надання пільг, субсидій.

Після прийняття споживачем комерційної пропозиції постачальника внесення змін до неї можливе лише за згодою сторін або в порядку, встановленому чинним законодавством, зокрема за ініціативою постачальника з попередженням за 20 днів і правом споживача або прийняти пропозицію, або розірвати Договір. Після настання дати, вказаної в попередженні постачальника, і за відсутності заяви споживача про розірвання Договору (при факті споживання будь-якого обсягу електричної енергії) Договір вважається зміненим відповідно до запропонованих умов.

Відповідно до пункту 5.2.1 Договору споживач зобов`язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.

Пунктом 11.1 Договору сторони погодили, що при настанні стихійних явищ природного характеру (землетруси, повені, урагани, руйнування в результаті блискавки й т.п.), катастроф техногенного й антропогенного походження (вибухи, пожежі, і т.п.), обставин соціального, політичного й міжнародного походження (воєнні дії, суспільні хвилювання, епідемії, страйки, бойкоти, блокади, ембарго, інші міжнародні санкції або дії державних органів), які прямо і безпосередньо унеможливлюють частково або повністю виконання зобов`язань за цим Договором, (надалі - «форс-мажорні обставини»), Сторони звільняються від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань у зв`язку з форс-мажорними обставинами.

Сторона, для якої настали форс-мажорні обставини, зобов`язана протягом не більш, ніж 5 (п`яти) календарних днів із часу їх настання або припинення повідомити в письмовій формі іншу сторону. Факти, викладені в повідомленні, повинні бути підтверджені документом, виданим Торгово-промисловою палатою України (пункт 11.2 Договору).

Пунктом 11.4 Договору визначено, що настання форс-мажорних обставин не є підставою для невиконання сторонами зобов`язань, строк виконання яких настав до дати виникнення таких обставин, а також для звільнення сторін від відповідальності за таке невиконання.

Згідно з пунктом 12.14 Договору, уся кореспонденція, зміни до договору, повідомлення за цим Договором вважаються належним чином направлені, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані цінним листом, вручені кур`єром, особисто за зазначеними Сторонами поштовими та електронними адресами, що зазначені у реквізитах до цього Договору. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, витяг з сайгу Укрпошта (http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku), витяг з сайту Нова Пошта (https://novaposhta.ua/ru/tracking), звіти про відправлені листи з електронної скриньки, що зазначені у реквізитах до цього Договору.

Відповідно до пункту 17.12 Договору сторони заявляють та гарантують одна одній, що вони мають стабільний фінансовий стан, є платоспроможними, справно платять податки й збори і не вчиняють будь-яких дій щодо ліквідації, реорганізації або припинення своєї діяльності у будь-який інший спосіб. Якщо на момент укладання Договору сторони перебувають у стадії банкрутства, вони зобов`язані письмово повідомити про це один одного.

В той же день, споживачем було підписано Заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу, Довідку прогнозованих обсягів споживання електричної енергії за весь період дії Договору №0705726 про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) від 20.10.2021 та Додаток щодо точок комерційного обліку (додаток №1).

Також суди встановили, що сторонами підписано комерційну пропозицію №2 до Договору (надалі - Комерційна пропозиція).

Згідно з пунктом 3 Комерційної пропозиції сторонами визначено графік оплати за електричну енергію в наступному порядку:

- перший плановий платіж - у розмірі 10% від замовленого обсягу електроенергії на розрахунковий період за прогнозною ціною за 2 банківських дні до кінця місяця, що передує розрахунковому періоду;

- другий плановий платіж - у розмірі 30% від замовленого обсягу електроенергії на розрахунковий період за прогнозною ціною в 01-й банківський день місяця поставки електричної енергії;

- третій плановий платіж - у розмірі 30% від замовленого обсягу електроенергії на розрахунковий період за прогнозною ціною до 08 числа місяця поставки електричної енергії;

- четвертий плановий платіж - у розмірі 30% від замовленого обсягу електроенергії на розрахунковий період за прогнозною ціною до 18 числа місяця поставки електричної енергії.

- остаточний розрахунок - протягом 10 (десяти) календарних днів місяця, наступного за розрахунковим.

Якщо, день оплати припадає на вихідний або святковий день, платіж виконується в останній робочий день, що передує вказаному в дійсній комерційній пропозиції.

Пунктом 4 Комерційної пропозиції передбачено, що остаточний рахунок за розрахунковий період за спожиту електричну енергію та Акт прийому-передачі електроенергії (далі Акт) формуються постачальником на підставі фактичних даних про обсяги електричної енергії в розрахунковому періоді і відповідної ціни, в порядку передбаченому ПРРЕЕ, ККО, та інших відповідних регуляторних документів затверджених НКРЕКП, і надаються споживачу в строк не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим. Споживач зобов`язаний розглянути наданий постачальником Акт за розрахунковий місяць та за відсутності зауважень, підписати його не пізніше ніж 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання такого Акту від постачальника, і повернути один примірник постачальнику. В разі недотримання строків та порядку направлення Акту, він вважається підписаним та набуває дії на 9 календарний день з моменту його направлення споживачу.

Оплата рахунків постачальника за цим Договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, але не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту визначеному в пункті 3 даної Комерційної пропозиції.

Як встановлено судами та підтверджується сторонами, позивачем надано відповідачу електричну енергію та послуги з її передачі за Договором за грудень 2021 року, січень 2022 року та лютий 2022 року відповідно до актів прийому-передачі електричної енергії та компенсації наданих послуг з її передачі:

- електрична енергія за грудень 2021 року №8 від 31.12.2021 на суму 11 619 072,18 грн. з ПДВ;

- електрична енергія за січень 2022 року №1 від 31.01.2022 на суму 9 820 561,18 грн. з ПДВ;

- компенсація вартості послуг з передачі електричної енергії за січень 2022 року №84 від 31.01.2022 на суму 37 744,31 грн. з ПДВ;

- електрична енергія за лютий 2022 року №2 від 28.02.2022 на суму 9 426 710,48 грн. з ПДВ;

- компенсація вартості послуг з передачі електричної енергії за лютий 2022 року №765 від 28.02.2022 на суму 101 333,22 грн. з ПДВ.

Крім того позивач надав скан-копії актів прийому-передачі електроенергії за жовтень 2021 рік №1 від 31.10.2021, за листопад 2021 року №3 від 30.11.2021, за грудень 2021 року №8 від 31.12.2021, за січень 2022 року №1 від 31.01.2022, за лютий 2022 року №2 від 28.02.2022 та здачі-приймання робіт (надання послуг) за жовтень 2021 року №5263 від 31.10.2021, за листопад 2021 року №5919 від 30.11.2021, за грудень 2021 року №6498 ВІД 31.12.2021, за січень 2022 року №84 від 31.01.2022, за лютий 2022 року №765 від 28.02.2022, підписаних уповноваженими представниками та засвідчених печатками сторін на виконання Договору.

На підтвердження отримання актів відповідачем позивач надає скріншоти з вебсторінки Нової Пошти (https://tracking.novaposhta.ua/).

Остаточні рахунки за розрахункові періоди за спожиту електричну енергію та компенсацію вартості послуг з передачі електричної енергії позивачем направлялись АТ «Українські енергетичні машини» на електронну адресу , яка зазначена у Договорі в розділі «Реквізити сторін», а саме:

10.01.2022 - рахунок на оплату №184 від 10.01.2022 за спожиту у грудні 2021 року електричну енергію на суму 1 619 072,18 грн. (разом з ПДВ);

09.02.2022 - рахунок на оплату №1993 від 09.02.2022 за спожиту у січні 2022 року електричну енергію на суму 9 820 561,18 грн. (разом з ПДВ);

09.02.2022 - рахунок на оплату №1994 від 09.02.2022 за компенсацію вартості послуг з передачі електричної енергії наданих у січні 2022 року на суму 22 498,58 грн. (разом з ПДВ);

15.03.2022 - рахунок на оплату №3472 від 15.03.2022 за спожиту у лютому 2022 року електричну енергію на суму 9 426 710,48 грн. (разом з ПДВ);

15.03.2022 - рахунок на оплату №3473 від 15.03.2022 за компенсацію вартості послуг з передачі електричної енергії наданих у лютому 2022 року на суму 101 333,22 грн. (разом з ПДВ).

Так, листом від 11.02.2022 №187 позивач нагадав відповідачу про необхідність дотримання визначених у Договорі строків (термінів) сплати грошових зобов`язань. Зазначав, що у відповідності до умов Договору обліковується заборгованість споживача перед постачальником за спожиту електричну енергію в грудні 2021 року на суму 6 520 914,38 грн.; за спожиту електричну енергію в січні 2022 року на суму 9 820 561,18 грн.; за заявлений обсяг електричної енергії у лютому 2022 року 8 023 932,00 грн.; компенсація вартості послуг з передачі електричної енергії у січні 2022 року на суму 22 498,58 грн.; компенсація вартості послуг з передачі електричної енергії за заявлений обсяг у лютому 2022 року - 37 744,31 грн.; всього: 24 425 650,45 грн. з ПДВ.

23.02.2022 позивач направив претензію № 243 та вимагав від відповідача термінового виконання умов Договору в частині здійснення оплати грошового зобов`язання в сумі 16163 964,14 грн. зазначив, що у разі невиконання заявлених у цій претензії вимог у повному обсязі буде змушений звернутися до господарського суду із позовом про стягнення заборгованості.

24.05.2022 позивач звернувся до відповідача з попередженням № 730 про те, що у разі нездійснення відповідачем оплати, ПАТ «ЕК «Барвінок» буде вимушене скористатись правом дострокового розірвання Договору в частині здійснення постачання електричної енергії.

Листом від 27.05.2022 №737 позивач повідомив відповідача про розірвання Договору про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) від 11.10.2021 №0705726 (на підставі пункту 12.6 Договору за ініціативою постачальника). Позивач зазначив, що розірвання Договору відбувається з тієї підстави, що споживач суттєво прострочив оплату за постачання електричної енергії згідно з Договором. Про можливе розірвання цього Договору споживач попереджався листом від 24.05.2022 вих.№730. Розірвання Договору відбувається в частині здійснення постачання електричної енергії. Запланована дата розірвання Договору - 16 червня 2022 року.

Згідно з довідкою головного бухгалтера ПАТ «ЕК «Барвінок» про стан заборгованості від 29.06.2022 №945, заборгованість відповідача за Договором становить 24 692 007,84 грн.

Як стверджував позивач, крайній строк оплати відповідачем за фактично спожиту електричну енергію та надані послуги з її передачі за Договором за грудень 2021 року сплинув 17.01.2022; за січень 2022 року сплинув 16.02.2022; за лютий 2022 року сплинув 22.03.2022. Станом на 30.06.2022 відповідачем так і не сплачено наявну заборгованість за період грудень 2021 року - лютий 2022 року включно на загальну суму 24 692 007,84 грн, що і стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду .

У зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язань із здійснення оплати наявної в нього заборгованості, позивачем, на підставі приписів статті 625 ЦК України нараховано відповідачу 263 885,31 грн. 3% річних та 2 293 609,32 грн. інфляційних втрат.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Предметом касаційного перегляду є судові рішення попередніх судових інстанцій в частині стягнення 3% річних у розмірі 263 885,31 грн. та інфляційних втрат у сумі 2 293 609,32 грн. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а відтак Верховним Судом не переглядаються.

Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 2, 4 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Стосовно доводів скаржника щодо необхідності для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 колегія судді відзначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

За змістом вказаної норми, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення (див. постанову Верховного Суду від 12.11.2020 у справі №904/3807/19).

Верховний Суд звертає увагу, що підставою касаційного оскарження судових рішень, є обґрунтована необхідність відступлення від висновку саме щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові Верховного Суду, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Верховний Суд вважає за необхідне у даній справі звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №910/8091/20, від 24.06.2021 у справі №914/2614/13, де відзначено: «з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання».

Основним завданням Верховного Суду відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечення сталості та єдності судової практики. Відтак, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

Верховний Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема:

1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції);

2) ухвалення рішення Конституційним Судом України;

3) нечіткість закону (невідповідності критерію «якість закону»), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права;

4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами;

5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

Також, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom) наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави. Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

Водночас скаржник у касаційній скарзі у контексті приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України не навів вагомих і достатніх аргументів, які б свідчили про обґрунтованість необхідності відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, а саме: не доведено наявності причин для такого відступу (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення; зміна суспільного контексту).

Крім того Суд звертає увагу, що зі змісту постанови апеляційного господарського суду (якою рішення місцевого суду залишено без змін) не вбачається застосування апеляційним судом висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Також Суд звертає увагу, що спірним питанням при касаційному перегляді справи №913/785/17 від 30.11.2021 було питання застосування відкладальної обставини щодо настання строку оплати за договором за доведеності існування форс-мажорних обставин. Відповідач вважав, що форс-мажорні обставини настали для нього до настання строку оплати по договору і тривали аж до моменту розгляду справи судом. У вказаній справі суди попередніх інстанцій на підставі, зокрема, сертифікатів Торгово-промислової палати, якими було засвідчено форс-мажорні обставини встановили наявність обставин непереборної сили для відповідача та прийшли до висновку про те що вказане виключає покладення на відповідача відповідальності за порушення зобов`язань та відмовили в позові у частині стягнення пені. Проте, Суд вважав обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що настання форс-мажорних обставин не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату по договору і не відтерміновує його та залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій, якими було стягнуто з відповідача суму основного боргу, 35 річних та інфляційні втрати.

Разом з тим у справі яка розглядається, судами встановлено, що відповідач не надав до суду ні першої, ні апеляційної інстанції відповідного сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України, який би засвідчував наявність форс-мажорних обставин, які впливають на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача саме за договором про постачання електричної енергії споживачу №0705726 від 11.10.2021 за грудень 2021, січень 2022 та лютий 2022 року. Крім того, судами попередніх інстанцій у спірних правовідносинах встановлено, що крайній строк оплати відповідачем за фактично спожиту електричну енергію та надані послуги з її передачі за Договором за грудень 2021 сплинув 17.01.2022, за січень 2022 року сплинув 16.02.2022, за лютий 2022 сплинув 22.03.2022, тобто, зобов`язання у більшій частині спірних правовідносин виникли ще до виникнення обставин, на які посилався відповідач, як на форс-мажорні.

Із вказаного вбачається, що правовідносини у справі №913/785/17 від 30.11.2021 та у справі, яка переглядається судом, не є подібними за встановленими судами фактичними обставинами, що формують зміст правовідносин. Водночас, відступлення Судом від висновку щодо застосування норми права здійснюється у випадку якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

За своїм змістом посилання скаржника на приписи пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України є загальними, абстрактними, містять ознаки формального характеру та незгоду з висновками судів попередніх інстанцій, які були зазначені в оскаржуваних у даній справі судових рішеннях.

Отже, відповідачем не мотивовано та не доведено обґрунтовану необхідність для відступу від правового висновку, та те, що суди попередніх судових інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та/або порушили норми процесуального права.

В якості ще однієї з підстави для подання касаційної скарги АТ «Українські енергетичні машини») визначило пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись на те, що судові рішення у справі оскаржуються з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини третьої статті 310 ГПК України.

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу;

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Відхиляючи доводи скаржника щодо неповноти з`ясування судом обставин справи, колегія суддів касаційної інстанції акцентує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», а не «суду факту», отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах від 12.10.2021 у справі №905/1750/19, 20.05.2021 у справі № 905/1751/19, від 12.10.2021 у справі №905/1750/19, від 20.05.2021 у справі №905/1751/19, від 02.12.2021 у справі №922/3363/20, від 16.12.2021 у справі №910/18264/20 та від 13.01.2022 у справі №922/2447/21 тощо.

Проте, як уже зазначалося, під час здійснення касаційного провадження у цій справі з підстав касаційного оскарження, визначеного у пункті 2 частини другої статті 287 ГПК України, Верховним Судом встановлено необґрунтованість підстав касаційного оскарження у цій частині.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи скаржника в цій частині.

Що стосується посилання скаржника на пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК України Суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Верховний Суд послідовно вказував на те, що вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо [близька за змістом правова позиція, викладена Верховним Судом у постановах від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 03.11.2020 у справі №920/611/19, від 24.02.2021 у справі №910/1873/20].

Стаття 73 ГПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з приписами частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону або докази, які не можуть підтверджувати ті обставини, які в силу приписів законодавства мають підтверджуватись лише певними засобами доказування. При цьому тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ.

Водночас доводи касаційної скарги у зазначеній частині щодо встановлення судами попередніх судових інстанцій обставин справи на підставі недопустимого доказу не містять аргументованих, обґрунтованих мотивувань та зводяться до заперечень встановлених судами обставин справи.

Так, виходячи із змісту касаційної скарги скаржник вважає недопустимим доказом здійснений позивачем розрахунок річних та інфляційних втрат, оскільки вважав, що останній неправильно нарахував відповідачу розмір інфляційних втрат та річні, а суди попередніх судових інстанцій не здійснили правової оцінки зазначеному рахунку, тобто не надали йому (рахунку) жодної правової оцінки.

Так, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди встановили:

- факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання у сумі 24 692 007,84 грн., що є підставою для стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України;

- здійснили перевірку наданого позивачем розрахунку річних та інфляційних втрат встановили, що розрахунки є арифметично вірними та здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства. Натомість відповідач свого контрразрахунку суду не надав;

- відмовили у задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат посилаючись на те, що розмір відсотків річних не є надмірним, а визначено саме в тому розмірі, який передбачає стаття 625 ЦК України. Крім того, суди врахували також і те, що відповідачем заборгованість за поставлений товар взагалі не сплачувалася, а нараховані суми відсотків річних та інфляційних втрат не є значними в порівнянні із сумою заборгованості;

- відхилили посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18 вказавши що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, з огляду на викладене спростовуються доводи скаржника про те, що судами попередніх судових інстанцій розглянута дана справа на підставі недопустимих доказів, доводи скаржника в цій частині фактично зводяться до встановлення інших обставин, ніж встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, та стосуються переоцінки наданих сторонами доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Таким чином, в ході здійснення касаційного провадження у даній справі не підтвердилися доводи скаржника про те, що суди встановили обставини, які мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а тому не підтверджується у даному випадку і підстава касаційного оскарження, що визначена пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, щодо підстави, передбаченої пунктом 4 частини третьої статті 310 ГПК України.

Також Судом не приймаються аргументи скаржника з посиланням на Закон України «Про приватизацію державного та комунального майна», оскільки ці доводи не стосуються предмета та підстав заявленого у даній справі позову.

Крім того відхиляються доводи відповідача щодо застосування частини третьої статті 551 ЦК України та частини першої статті 233 ЦК України, оскільки вказані доводи скаржника в цій частині зводяться до здійснення нової перевірки обставин справи та переоцінки доказів у ній, що згідно з імперативними приписами статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додатково перевіряти докази. Верховний Суд виходить з того, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Верховний Суд з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи доводи касаційної скарги та з огляду на приписи статей 300 та частину другу статті 309 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим підстави для скасування судових рішень попередніх інстанцій - відсутні.

Судові витрати

Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд залишає касаційну скаргу АТ «Українські енергетичні машини» без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 07.09.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 у справі №922/977/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова