ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2023 р. Справа№ 920/1079/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

представники сторін у судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

на рішення Господарського суду Сумської області від 27.03.2023

у справі № 920/1079/22 (суддя: Котельницька В.Л.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТ ЛОУД ГРУП»

до Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

про стягнення 3705395,65 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСТ ЛОУД ГРУП" звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача 2499974,02 грн основного боргу за договором купівлі-продажу (поставки) №2108/20 від 21.08.2020, укладеного між сторонами спору, 1018057,80 грн інфляційних втрат, 187363,83 грн 3 % річних, а також 55580,93 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не виконав грошове зобов`язання за договором купівлі-продажу (поставки) товарів № 2108/20 від 21.08.2020, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 3705395,65 грн.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 27.03.2023 у справі № 920/1079/22 позов задоволено; стягнуто з Дочірнього підприємства "Сумський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ ЛОУД ГРУП" 2499974,02 грн основного боргу за договором купівлі-продажу (поставки) товарів від 21.08.2020 №2108/20, 1018057,80 грн інфляційних втрат, 187363,83 грн 3% річних, а також 55580,93 грн витрат по сплаті судового збору; розстрочено виконання рішення суду у справі №920/1079/22 в частині стягнення з Дочірнього підприємства "Сумський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ ЛОУД ГРУП" 1018057,80 грн інфляційних втрат, 187363,83 грн 3% річних на один рік рівними частинами з дня ухвалення рішення - з 27.03.2023, відповідно до наступного графіку: 100451,80 грн - до 27.04.2023, 100451,80 грн - до 27.05.2023, 100451,80 грн - до 27.06.2023, 100451,80 грн - до 27.07.2023, 100451,80 грн - до 27.08.2023, 100451,80 грн - до 27.09.2023, 100451,80 грн - до 27.10.2023, 100451,80 грн - до 27.11.2023, 100451,80 грн - до 27.12.2023, 100451,80 грн - до 27.01.2024, 100451,80 грн - до 27.02.2024, 100451,83 грн - до 27.03.2024.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд зазначив, що позивач у повному обсязі виконав звої зобов`язання за договором і відповідно до умов договору відповідач отримав товар, але вартість товару своєчасно та повністю не оплатив, у зв`язку з чим у відповідача виникла перед позивачем заборгованість в сумі 2499974,02 грн. Наголосив, що розстрочення виконання рішення в частині сплати інфляційних втрат та 3 % річних не порушить баланс інтересів сторін в умовах дії воєнного стану в Україні та не стане перешкодою у досягненні мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні встановлених законодавством гарантій для відповідача та співмірності негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ДП "Сумський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 27.03.2023 у справі № 920/1079/22 щодо розстрочення виконання рішення суду в частині стягнення з ДП "Сумський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ ЛОУД ГРУП" 1018057,80 грн інфляційних втрат, 187363,83 грн 3% річних на один рік рівними частинами та прийняти у скасованій частині нове рішення, яким розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення з ДП "Сумський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ ЛОУД ГРУП" заборгованості у розмірі 3 705 395,65 грн, з яких 2 499 974,02 грн - сума основного боргу, 187 363,83 грн - 3 % річних, 1018 057,80 грн - інфляційних збитків, на один рік рівними частинами.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим в частині розстрочення стягнення лише інфляційних втрат та 3 % річних на один рік рівними частинами, а не всієї суми боргу, у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права судом першої інстанції під час вирішення спору. Так, скаржник вказує на те, що стягнення одразу всієї суми боргу на користь позивача критично погіршить фінансове становище підприємства, спричинить значне погіршення у можливості виконання підприємством замовлень через нестачу коштів, спричинить його збитковість.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2023 апеляційну скаргу у справі № 920/1079/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Господарського суду Сумської області від 27.03.2023 у справі № 920/1079/22 було залишено без руху та надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду доказу сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення у сумі 56249,42 грн.

В межах строків, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2023, представником Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги у справі № 920/1079/22, до якого додано платіжну інструкцію про сплату судового збору № 1892 від 15.05.2023 на суму 56249,42 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Господарського суду Сумської області від 27.03.2023 у справі № 920/1079/22; розгляд апеляційної скарги Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Господарського суду Сумської області від 27.03.2023 у справі № 920/1079/22 призначено на 10.07.2023; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

10.07.2023 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а ріщення суду першої інстанції без змін. Свої доводи обгруновує тим, що питання про розстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін.

Представники сторін у судове засідання 10.07.2023 не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частин 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За змістом частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, які повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 21.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іст Лоуд Груп» (далі - постачальник) та Дочірнім підприємством «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу (поставки) товарів №2108/20 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити наступні товари: щебінь гранітний фр. 5-10 мм, щебінь гранітний фр. 5-10 (кубовидний) мм, щебінь гранітний фр. 5-20 (10-20) мм, щебенева суміш фр. 0-70, відсів гранітний (надалі іменується - товар).

Згідно з п. 4.1. договору розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем рахунку постачальника за умови отримання від нього всіх документів, зазначених у пункті 4.2. договору, проте у будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від замовника на відповідні цілі.

Пунктом 4.2. договору визначено, що рахунок приймається до оплати при отриманні товару та всіх документів, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткових накладних, у яких вказуються дані про виробничий підрозділ покупця, який безпосередньо отримав партію товару, ТТН та інших первинних документів, передбачених для даного виду товару, постачальник має зареєструвати податкову накладну в єдиному електронному реєстрі у передбачені чинним законодавством строки. У разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів (у тому числі електронних) постачальник зобов`язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати).

Відповідно до п. 4.3. договору сторони свідчать, що покупець зобов`язується розрахуватися з постачальником за отриманий товар протягом 60 днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених в п. 4.1., п. 4.2. цього договору, проте в будь-якому випадку лише після отримання повного розрахунку від замовника на відповідні цілі. У випадку затримки постачальником передачі повного пакету документів, визначених договором цінним листом з описом вкладення покупцю, обов`язок оплати відстрочується на цей період і настає лише після належного виконання постачальником взятих на себе зобов`язань.

Пунктом 4.4. договору визначено, що у разі недостатності суми проведеного покупцем на постачальника платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги постачальника у такій черговості: за будь-яких умов у першу чергу сплачується (погашається) сума основного боргу; всі інші нарахування та платежі сплачуються (погашаються) виключно після сплати (погашення) суми основного боргу.

Згідно з п. 5.1. договору якщо постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP (залізнична станція покупця, транспортні витрати за рахунок постачальника), покупець надає постачальнику письмову заявку. У заявці покупця вказується: найменування товару; кількість товару; найменування структурного підрозділу, до залізничної станції якого постачається товар; адреса місця постачання; перелік матеріально-відповідальних осіб, що уповноважені покупцем одержувати товар. Постачальник розглядає заявку покупця в 1 денний строк та акцептує її або надає покупцю обґрунтовані заперечення у письмовій формі.

Пунктом 5.5. договору встановлено, що датою передачі товару від продавця покупцю, вважається дата підписання видаткової накладної на товар, що засвідчує реальне отримання товару за кількістю та якістю матеріально-відповідальними (уповноваженими) особами, які визначені сторонами та виконання постачальником умов договору.

Відповідно до п. 6.3.1. договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором, а згідно з п. 6.1.1. договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором (п. 7.1. договору).

Відповідно до п.п. 10.1 та 10.3. договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020; закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Відповідно до матеріалів справи, у період з 01.09.2020 по 15.10.2020 позивач відвантажив відповідачу товар на загальну суму 5339974,02 грн, що підтверджено підписаними з обох сторін без зауважень видатковими накладними, а саме: №837 від 01.09.2020, № 839 від 03.09.2020, №843 від 04.09.2020, №861 від 04.09.2020, №862 від 04.09.2020, №863 від 04.09.2020, №866 від 04.09.2020, №867 від 04.09.2020, №868 від 04.09.2020, №864 від 05.09.2020, №865 від 05.09.2020, №844 від 06.09.2020, №937 від 16.09.2020, №938 від 16.09.2020, №939 від 16.09.2020, №940 від 16.09.2020, №941 від 16.09.2020, №942 від 16.09.2020, №943 від 16.09.2020, №955 від 18.09.2020, №956 від 18.09.2020, №957 від 19.09.2020, №986 від 25.09.2020, №989 від 29.09.2020, №990 від 29.09.2020, №1008 від 30.09.2020, №1009 від 30.09.2020, №1055 від 02.10.2020, №105 8 від 02.10.2020, №1060 від 04.10.2020, №1054 від 05.10.2020, №1056 від 05.10.2020, №1057 від 05.10.2020, №1059 від 05.10.2020, №1097 від 08.10.2020, №1098 від 08.10.2020, №1099 від 08.10.2020, №1100 від 10.10.2020, №1101 від 10.10.2020, №1138 від 15.10.2020, №1139 від 15.10.2020, №1140 від 15.10.2020.

Згідно з п. 5.1. договору поставка товару відбувалась залізничним транспортом на залізничну станцію визначену відповідачем, на підтвердження зазначеного до позовної заяви додані залізничні накладні, а саме: №33046657 від 01.09.2020, №43221688 від 03.09.2020, №43233360 від 04.09.2020, №33094228 від 04.09.2020, №33088345 від 04.09.2020, №33087776 від 04.09.2020, №33087818 від 04.09.2020, №33091968 від 04.09.2020, №33090994 від 04.09.2020, №33097072 від 05.09.2020, №33097007 від 05.09.2020, №43256023 від 06.09.2020, №33239070 від 16.09.2020, №3.3240250 від 16.09.2020, №33239310 від 16.09.2020, №33239377 від 16.09.2020, №33239351 від 16.09.2020, №33239062 від 16.09.2020, №33239328 від 16.09.2020, №33273681 від 18.09.2020, №33273699 від 18.09.2020, №33286857 від 19.09.2020, №33368333 від 25.09.2020, №33418138 від 29.09.2020, №33418112 від 29.09.2020, №33452269 від 01.10.2020, №33452251 від 01.10.2020, №33478082 від 03.10.2020, №33478090 від 03.10.2020, №33509134 від 05.10.2020, №3 35 09241 від 05.10.2020, №33509209 від 05.10.2020, №33509258 від 05.10.2020, №33509084 від 05.10.2020, №33546813 від 08.10.2020, №33546797 від 08.10.2020, №33551540 від 08.10.2020, №33582099 від 10.10.2020, №33582008 від 10.10.2020, №33643578 від 15.10.2020, №33643669 від 15.10.2020, №33643701 від 15.10.2020, №33643628 від 15.10.2020.

За наслідками кожної поставки товару, позивач виставив відповідачу рахунки на оплату, що додані до позову.

Відповідно до платіжних доручень: №4445 від 11.02.2022, №819 від 18.12.2020, №963 від 30.12.2020, №1581 від 02.08.2021, №1991 від 04.10.2021, №2143 від 29.10.2021 відповідач оплатив одержаний за договором товар лише частково, на загальну суму 2840000,00 грн.

Водночас, позивач у позові зауважив, що відповідач при здійсненні оплати в графі призначення платежу вказував реквізити договору поставки, а не конкретну видаткову накладну, у зв`язку з чим, позивач згідно п. 4.4 договору здійснив зарахування та віднесення оплачених сум в погашення заборгованості, що існувала на дату надходження коштів, відповідно до календарної черговості її виникнення.

05.12.2020, 12.06.2021, 17.11.2021, у зв`язку із несвоєчасною оплатою вартості поставленого товару, позивач неодноразово направляв відповідачу претензії, відповідно: від 03.12.2020 №03/12-2, від 11.06.2021 №11/06-2, від 16.11.2021 №16/11-1 разом із актами звірки взаєморозрахунків (описи вкладення в цінний лист та накладні додані до позову).

Відповідно до поданих до позову рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, зазначені претензії відповідач отримав, але залишив без задоволення, вартість поставленого за договором товару в сумі 2499974,02 грн позивачу не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Виходячи з правової природи укладеного правочину, між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та § 3 Глави 54 ЦК України.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1)вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2)надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором. Водночас, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що відповідно до умов договору відповідач отримав товар, але вартість товару своєчасно та повністю не оплатив, у зв`язку з чим у нього виникла перед позивачем заборгованість в сумі 2499974,02 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що в тексті апеляційної скарги відповідач визнає наявність в нього заборгованості у розмірі 2499974,02 грн.

З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2499974,02 грн вартості поставленого товару за договором суд вважає законними, обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, а отже, такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку у позовній заяві, останнім нараховано відповідачу 187363,83 грн 3% річних та 1018057,80 грн інфляційних втрат.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про те, що правомірними та обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 187363,83 грн 3% річних та 1018057,80 грн інфляційних втрат.

Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову щодо стягнення з відповідача 2499974,02 грн боргу за поставлений товарі згідно з договором, 187363,83 грн 3% річних, 1018057,80 грн інфляційних втрат, у зв`язку з чим місцевий господарський суд вірно задовольнив позовні вимоги як законні та обґрунтовані.

Крім того, розглянувши заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду у справі №920/1079/22, місцевий господарський суд зазначив наступне.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача збитків саме у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання зобов`язання за договором, неналежне виконання якого відповідачем є предметом спору у справі №920/1079/22, беручи до уваги виняткові обставини, як: неритмічність роботи відповідача, наявність заборгованості перед відповідачем інших учасників ринку, наявність у відповідача збитків унаслідок агресії російської федерації проти України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що розстрочення виконання рішення у даній справі в частині сплати інфляційних та 3% річних не порушить баланс інтересів сторін в умовах дії воєнного стану в Україні та не стане перешкодою у досягненні мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні встановлених законодавством гарантій для відповідача та співмірності негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача.

Відповідачем доведено, що введення воєнного стану впливає на спроможність своєчасного ведення відповідачем розрахунків, а отже врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, з огляду на те, що виконання судового рішення одночасно і в повному обсязі може бути ускладнено та матиме негативні наслідки для фінансово-господарського стану боржника, з урахуванням засад законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, Господарський суд Сумської області частково задовольнив заяву відповідача про розстрочення виконання рішення та вважав за доцільне розстрочити виконання рішення суду у справі №920/1079/22 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 187363,83 грн 3% річних та 1018057,80 грн інфляційних втрат строком на 12 місяців з дати ухвалення рішення (з 27.03.2023) шляхом сплати заборгованості в розмірі 1205421,63 грн рівними частинами відповідно до наступного графіку: 100451,80 грн - до 27.04.2023, 100451,80 грн - до 27.05.2023, 100451,80 грн - до 27.06.2023, 100451,80 грн - до 27.07.2023, 100451,80 грн - до 27.08.2023, 100451,80 грн - до 27.09.2023, 100451,80 грн - до 27.10.2023, 100451,80 грн - до 27.11.2023, 100451,80 грн - до 27.12.2023, 100451,80 грн - до 27.01.2024, 100451,80 грн - до 27.02.2024, 100451,83 грн - до 27.03.2024.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для розстрочення виконання рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми основного боргу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення. При цьому, матеріальний стан визначено як обставину, яка також враховується судом, але стосовно саме фізичної, а не юридичної особи згідно приписів ст. 331 ГПК України.

Питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Як було зазначено вище, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У зв`язку з тим, що розстрочка виконання рішення продовжує період відновлення порушеного права позивача, при її наданні необхідно враховувати закріплені в нормах національного матеріального права та Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, допустимі межі надання такої розстрочки.

Як вже зазначалось раніше, місцевий господарський суд проаналізував наведені відповідачем підстави для розстрочки виконання рішення у даній справі прийшов до висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції про те, що розстрочення виконання рішення у даній справі саме в частині сплати інфляційних та 3% річних не порушить баланс інтересів сторін.

У контексті наведеного колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідач, як юридична особа, що здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, враховуючи принципи, закріплені в статті 6 Цивільного кодексу України, взяв на себе відповідні зобов`язання (здійснити своєчасний/повний розрахунок з постачальником), і об`єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов`язань за договором.

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Як передбачено ст. 42 ГК України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до п. 1, абз. 4 ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2018 р. у справі № 910/15430/16, від 27.04.2018 р. у справі № 910/313/17 та від 02.05.2018 р. у справі № 910/3816/16.

Апеляційний суд також звертає увагу на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 р. у справі № 910/1180/19 та від 03.09.2020 р. у справі № 905/30/16.

Так, касаційним судом зазначено, що питання про розстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

У постанові від 03.09.2020 р. у справі № 905/30/16 Верховний Суд також зазначив, що оскільки питання щодо розстрочення виконання рішення належить до дискреційних повноважень суду, який у свою чергу навів відповідні та достатні підстави в обґрунтування свого висновку про розстрочення виконання рішення, відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції, задовольняючи чи відмовляючи у відповідній заяві, допустив порушення норм матеріального чи процесуального права, або "справедливого балансу" між сторонами, що може бути підставою для скасування рішень.

У рішенні від 29.06.2004 р. № 56849/00 Європейський суд з прав людини у справі "Півень проти України" дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини". За висновками суду, представлені відповідачем докази скрутного фінансового становища, не можна вважати винятковими обставинами для відстрочення виконання судового рішення, так як такі докази є тільки одним з елементів, який свідчить про незадовільний фінансовий стан підприємства.

Підставою для встановлення розстрочки виконання рішення суду може бути доведена належними та допустимими доказами обставина, яка робить виконання такого рішення неможливим. Більше того, заявник має довести повну відсутність грошових коштів та майна, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги.

Господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

В обґрунтування заяви про розстрочення виконання рішення суду в даній справі відповідач зазначив, що наслідки військової агресії російської федерації проти України спричинили скрутне фінансове становище підприємства. У зв`язку з цим ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» наразі здійснює господарську діяльність неритмічно, у підприємства відсутні можливості стабільно та в повному обсязі виплачувати працівникам заробітну плату. Заборгованість з виплати підприємства заробітної плати працівникам складає 10673000,00 грн.

У зв`язку з наявністю фінансових складнощів та з метою наявності у підприємства фінансових ресурсів для виконання договірних зобов`язань з проведення ремонту та експлуатаційного забезпечення доріг, відповідач вимушений був залучати кредитні ресурси. Так, підприємством було укладено договір про надання овердрафту з AT «Банк Січ» на суму 2500000,00 грн, станом на сьогодні по цьому договору існує заборгованість у сумі 2 млн. грн. Також, підприємство уклало договір про надання овердрафту з AT «Комерційний банк «Глобус» у сумі 5 млн. грн. (договір №40/ЮКО-23). Крім того, у підприємства існує кредиторська заборгованість за отримані матеріали та послуги, яка складає 39682000 грн. Кредиторська заборгованість за одержаними авансами складає 218000 грн. Водночас, дебіторська заборгованість замовників перед ДП «Сумський облавтодор» складає понад 39 млн. грн.

Відповідач повідомляє, що ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» було виконано робіт на суму понад 12 млн. грн., проте зазначені роботи станом на сьогоднішній день ще не були прийняті замовниками, в зв`язку із затримкою у замовників надходження бюджетних коштів на оплату виконаних робіт.

Через скрутний фінансовий стан підприємства ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» було вимушене звернутись до Головного управління ДПС у Сумській області щодо розстрочення сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг). Так, між ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (Платник) та Головним управлінням ДПС у Сумській області було укладено договір про розстрочення грошового зобов`язання (договір долучено до матеріалів справи). ГУ ДПС у Сумській області було прийнято рішення №1 про розстрочення грошового зобов`язання під проценти за грошовим зобов`язанням: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Дослідивши наведені відповідачем доводи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що доцільним є розстрочення виконання рішення суду у справі №920/1079/22 виключно в частині стягнення з відповідача на користь позивача 187363,83 грн 3% річних та 1018057,80 грн інфляційних втрат строком на 12 місяців з дати ухвалення рішення, шляхом сплати заборгованості в розмірі 1205421,63 грн рівними частинами. Судова колегія не вбачає підстав для його зміни, зважаючи в тому числі на баланс інтересів обох сторін спору.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим в частині розстрочення стягнення лише інфляційних втрат та 3 % річних на один рік рівними частинами, а не всієї суми боргу, у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права судом першої інстанції під час вирішення спору, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Сумської області від 27.03.2023 у справі № 920/1079/22 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Господарського суду Сумської області від 27.03.2023 у справі № 920/1079/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 27.03.2023 у справі № 920/1079/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Дочірнє підприємство «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

4. Справу № 920/1079/22 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков