ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.07.2023 Справа № 914/1747/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З. В., розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Бойко Андрія Федоровича про відвід судді Горецької З.В.

у справі за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», м. Київ,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Бойко Андрія Федоровича , м. Львів,

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до Фізичної особи - підприємця Бойко Андрія Федоровича про стягнення 140 213,03 грн заборгованості.

Ухвалою суду від 07.06.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

За вх. №16172/23 від 29.06.2023 надійшла заява представника відповідача про відвід судді Горецької З. В.

Заява про відвід обґрунтована наступним.

17.04.2023 Господарським судом Львівської області у складі судді Горецької З. В. видано судовий наказ по справі №914/1175/23 про стягнення з Фізичної особи - підприємця Бойко Андрія Федоровича заборгованості в розмірі 140 213,03 грн. В подальшому суддя Матвіїв Р. І. задовольнив заяву відповідача про скасування судового наказу. Позивач в свою чергу звернувся до суду в межах позовного провадження, у зв`язку з чим судом у складі судді Горецької З. В. відкрито провадження по справі №914/1747/23.

Відповідач стверджує, що суддя Горецька З. В., видавши наказ по справі №914/1175/23 висловила свою думку з приводу обґрунтованості вимог позивача, а тому виникають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.

Розглянувши заяву про відвід, суд дійшов висновку про необґрунтованість даної заяви з огляду на наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до частини 3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

За приписами частин 7, 8, 11 статті 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Підстави для відводу (самовідводу) судді передбачені в статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частин 2, 3 статті 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 11 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією із основних засад господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Право подавати заяву про відвід судді, є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи відповідним складом суду.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) зазначено, що у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

Тобто, заявлений учасником справи відвід судді від розгляду справи має ґрунтуватися не на особистих переконаннях заявника щодо обставин спірних правовідносин чи особистості судді, визначеного у встановленому законодавством порядку для розгляду конкретної справи, а саме на оцінці особистих переконань конкретного судді у конкретній справі.

Одночасно, статтею 15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За приписами частин 1 - 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стосовно підстав для відводу судді, які наведені у заяві, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України, під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Вказана норма ГПК України спростовує той факт, що при видачі судового наказу по справі №914/1175/23 суддя висловила свою думку з приводу обґрунтованості вимог позивача про стягнення заборгованості, оскільки такі вимоги по суті не досліджувались. Заява про відвід в даному контексті є надуманою, оскільки заявник не ознайомившись з нормами розділу II ГПК України припустив, що суд вирішив спір по суті, видавши наказ по справі №914/1175/23. Припущення з приводу можливої неупередженості судді по справі №914/1747/23 є хибними, а відповідачу при дослідженні вказаного питання слід було виходити з порядку розгляду справи №914/1175/23 судом першої інстанції та розмежування наказного та позовного провадження.

Крім того, Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р. І. при скасуванні судового наказу в межах справ №914/1369/23 не досліджував обґрунтованості чи необґрунтованості виданого судового наказу по справі №914/1175/23, а виходив з того, що між сторонами існує спір і заява подана в межах встановленого строку.

Порядок стягнення в межах наказного провадження покликаний спростити процес відшкодування заборгованості у безспірному порядку.

Закономірним у даному випадку є звернення позивача в межах позовного провадження, а факт розподілу справи для розгляду судді Горецькій З. В. не вказує на упередженість останньої.

В свою чергу недоцільно трактувати розгляд справи №914/1747/23, як новий розгляд в контексті ст. 36 ГПК України, оскільки суд вкотре наголошує, що розгляду по суті в межах справи №914/1175/23 не було.

Перелічені вище аргументи вказують на те, що суд діяв в межах чинного законодавства і жодних сумнівів в неупередженості або об`єктивності у відповідача в даному контексті виникати не повинно.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Суд відзначає, що прийняті судом процесуальні рішення, не можуть бути критерієм оцінки особистих переконань судді чи його дій, оскільки у випадку незгоди з процесуальними діями (судовими рішеннями) суду, для учасників справи передбачено спеціальний порядок їх оскарження - шляхом подання апеляційної скарги на судові рішення, прийняті за наслідками розгляду спору, в тому числі шляхом включення заперечень на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, до апеляційної скарги на рішення суду.

Натомість, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно довести наявність зазначених суб`єктивних та об`єктивних критеріїв (зокрема, особисті переконання та поведінку конкретного судді, які вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах вирішення даної справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав та свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

При цьому, відповідачем в порушення приписів статті 74 Господарського процесуального кодексу України не надано жодного доказу на підтвердження, викладених в заяві обставин щодо упередженості чи необ`єктивності судді Горецької З. В. Наведені у заяві обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених статті 35 Господарського процесуального кодексу України, для відводу судді.

Доводи про упередженість судді Горецької З. В. суд відхиляє з тих мотивів, що істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів), у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ (аналогічний правовий висновок міститься в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.02.2022 у cправі № 916/442/21).

У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію, окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення Суду у справі "Газета "Україна-Центр" проти України" (заява 16695/04) від 15.07.2010).

У рішенні від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" зазначено: "стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Оскільки, будь-яких належних доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді Горецької З. В. в результаті розгляду справи або наявність обставин, які викликають сумнів у її неупередженості при розгляді даної справи, заявником подано не було, то презумпція особистої неупередженості судді у даній справі не є спростованою та продовжує діяти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Із вимог процесуального законодавства випливає, що відвід повинен бути вмотивований та обґрунтований, це зокрема, означає, що відвід повинен бути підтвердженим фактичними обставинами та ґрунтуватися на певних конкретних доказах. Наданий же до суду відвід ґрунтується виключно на суб`єктивній правовій позиції учасника справи, в даному випадку позивача, оскільки не наведено жодної конкретної обставини для відводу судді, в розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішення питань про застосування чинного законодавства є виключним правом судді, в провадженні якого знаходиться справа. При цьому, результат вирішення вказаних питань не може свідчити про упереджене ставлення судді відповідно до сторін у справі, оскільки наявність чи відсутність підстав у відводі судді не може ставитися в залежність до результату застосування норм чинного законодавства. При цьому, втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддю у будь-який спосіб забороняється законом. У разі ж незгоди з винесеним по справі рішенням чи ухвалою, як вже зазначено вище, сторона по справі чи інший учасник справи не позбавлена можливості оскаржити постановлене рішення чи ухвалу у порядку і строки визначені чинним процесуальним Законом.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, з метою вирішення, чи може суд вважатися "незалежним" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, необхідно звернути увагу, inter alia (серед іншого), на наявність гарантій від зовнішнього тиску та на питання, чи проявляє він ознаки незалежності.

Стосовно вимоги "безсторонності" у розумінні цього положення мають бути застосовано два критерії: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання певного судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечував суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу (рішення Суду у справі Фельдман проти України, no. 76556/01 та 38779/04, від 08.04.2010).

У зв`язку із наведеним вище, посилання відповідача на упередженість судді у результаті розгляду даної справи, суд розцінює, як припущення.

Заявник надає оцінку діям судді, вчинення яких регламентовано Господарським процесуальним кодексом України, що прямо суперечить вимогам пункту 5 частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява про відвід судді Горецької З. В. від розгляду справи № 914/1747/23 є необгрунтованою.

Суд звертає увагу заявника, що зловживання процесуальними правами не допускається. За зловживання процесуальними правами до такої сторони можуть бути застосовані заходи передбачені ГПК України.

Керуючись статтями 2, 32, 35, 38-39, 234 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати відвід судді Горецької З. В. необгрунтованим.

Заяву Фізичної особи - підприємця Бойко Андрія Федоровича (вх. 16172/23 від 29.06.2023) про відвід судді Горецької З. В. від розгляду справи № 914/1747/23 передати для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (статті 235, 255 Господарського процесуального кодексу України).

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Ухвалу складено та підписано 04.07.2023.

Суддя Горецька З.В.