СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Харків Справа № 922/1066/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

представників сторін:

позивача - не з`явився,

відповідача - Гончаров С.І., ордер серії АХ №1138618, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1152,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 13" Харківської міської ради (вх.№1127Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2023, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Аріт К.В., дата складання повного тексту рішення - 22.05.2023, у справі №922/1066/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", м. Харків

до Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня №13" Харківської міської ради, м. Харків,

про стягнення 309 547, 20грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня №13" Харківської міської ради про стягнення 309 547, 20грн за договором про закупівлю послуг №34/Т22 від 24.01.2022 року, з яких: 40 866, 55грн - 3% річних, 268 680, 65грн - інфляційні.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.05.2023 позов задоволено повністю; стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня №13" Харківської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" заборгованість в розмірі 309 547, 20грн, з яких: 40 866, 55грн - 3% річних; 268 680, 65грн - інфляційні, а також 4 643, 21грн судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивач взяті на себе зобов`язання за договором в частині поставки теплової енергії в період з січня по листопад 2022 року виконав належним чином, поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 9 226 826, 20грн, що підтверджується актами виконаних робіт.

Судом встановлено, що відповідач за умовами пункту 4.7 договору взяв на себе зобов`язання здійснити остаточний розрахунок до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Однак, відповідач у визначений договором строк оплату за спожиту теплову енергію здійснив з порушенням строків, що підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи платіжними дорученнями.

Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню 3% річних в розмірі 40 866, 55грн за період прострочення з 16.04.2022 по 14.12.2022 та збитків від інфляції в розмірі 268 680, 65грн за період травень-листопад 2022 року, суд першої інстанції дійшов висновку про їх арифметичну вірність та відповідність вимогам чинного законодавства України.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 22.05.2023, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2023 року у справі №922/1066/23 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Також просить судові витрати відшкодувати на користь відповідача за рахунок позивача.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що заборгованості і прострочення зобов`язання з боку відповідача не було.

Як зазначає апелянт, одразу після отримання актів виконаних робіт від позивача відповідач звертався до казначейської служби; як вказує апелянт, дати проведення розрахунків залежали від позивача, оскільки відсутність актів виконаних робіт призводила до відсутності необхідної документації для проведення оплати.

Апелянт посилається на те, що позивачем акти виконаних робіт надавалися із значною затримкою; апелянт вказує, що в березні-квітні 2022 року за адресою, зазначеною у пункті 4.10 договору м. Харків, вул. Плеханівська, 117, неможливо було отримати документи, оскільки відповідальні працівники позивача були відсутні на робочих місцях.

Також апелянт зазначає, що органи казначейства протягом березня-квітня 2022 року не приймали та не реєстрували бюджетні фінансові зобов`язання у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, веденням активних бойових дій та постійних обстрілів міста Харкова та Харківської області.

Апелянт зазначає, що належне виконання зобов`язання в частині оплати за надані послуг виявились неможливим внаслідок настання дій непереборної сили, про які відповідач не міг знати в момент укладення договору.

Як вказує апелянт, протягом дії договору позивач надавав послуги за встановленим рішенням виконавчого комітету ХМР тарифом, який не змінювався. Тобто, загальна сума договору як фінансовий результат господарської діяльності позивача не мала змінюватись; грошові зобов`язання перед позивачем виконані відповідачем повністю в межах бюджетного року.

Крім того, апелянт зазначає, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього. Також не надано доказів того, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка та не надано доказів того, що Держстатом здійснено публікацію щодо цього не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, в офіційних періодичних виданнях.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 13" Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2023 у справі №922/1066/23; встановлено позивачу строк до 30.06.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту; встановлено учасникам справи строк до 30.06.2023 для подання заяв і клопотань; призначено справу до розгляду на "06" липня 2023 р. о 10:00год.

23.06.2023 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що позивач своєчасно надавав акти виконаних робіт, які підписані з обох сторін в останній день кожного місяця; доводи апелянта про затримку видачі актів не підтверджені. Як зазначає позивач, підписана 31.03.2022 додаткова угода №4 до договору спростовує доводи апелянта щодо відсутності працівників позивача на робочих місцях у березні-квітні 2022 року.

Позивач зазначає, що інфляційні нараховані відповідно до вимог законодавства.

Також позивач зазначає, що відповідач не надав доказів того, яким чином безпосередньо для нього були наявні обставини непереборної сили, їх надзвичайний характер, неможливості подолання цих обставин, причинний зв`язок між цими обставинами та невиконанням зобов`язань згідно умов договору.

З огляду на викладене, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

04.07.2023 від позивача надійшла заява про розгляд скарги без участі його представника, у зв`язку із перебуванням його у відпустці. Зазначає, що підтримує доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 06.07.2023 представник апелянта оголосив доводи і вимоги апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, представник апелянта висловив доводи і вимоги апеляційної скарги, а позивач звернувся із заявою про розгляд скарги за відсутності його представника, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши у судовому засіданні представника апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (постачальник) та Комунальним некомерційним підприємством "Міська клінічна лікарня №13" Харківської міської ради (споживач) був укладений Договір №34/Т22 від 24.01.2022 про закупівлю послуг з Пара, гаряча вода та пов`язана продукція в нежитлові приміщення корпусів лікарні та господарські приміщення за адресом: м. Харків, просп. Гагаріна, 137.

10.01.2023 року в електронній системі закупівель було опубліковано Звіт про виконання Договору про закупівлю №34/Т22 від 24.01.2022 року.

Відповідно до Звіту, розрахунки проведено в повному обсязі і заборгованості за Договором не має.

Пунктом 10.1 Договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2022 року.

Згідно з пунктом 3.1. Договору, його ціна становить: без ПДВ 2 934, 74грн, з ПДВ 3 521, 69грн за 1 Гкал, в тому числі ПДВ 586, 95грн.

Вартість Пара, гаряча вода та пов`язана продукція, що постачається споживачу за поточний рік відповідно до тарифів діючих на момент укладання Договору 9 226 827, 80грн, ПДВ 1 537 804, 63грн.

Відповідно до пункту 3.2. Договору, вартість цього Договору може бути змінена тільки за взаємною згодою Сторін на підставі належним чином оформленої додаткової угоди до Договору.

Відповідно до пункту 4.2. Договору, розрахунки за Пара, гаряча вода та пов`язана продукція, що споживається, проводяться в грошовій формі, згідно з діючими тарифами на період постачання Пара, гаряча вода та пов`язана продукція, затвердженими в установленому порядку, та на підставі показань приладів комерційного обліку Пара, гаряча вода та пов`язана продукція, а при їх відсутності - розрахунковим способом.

Згідно з пунктом 4.7 Договору, остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до пункту 4.10. Договору, Споживач зобов`язаний отримати від Теплопостачальної організації за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 117 документи за розрахунковий період: рахунки; Акти виконаних робіт; Акти звіряння розрахунків (при необхідності).

Обов`язок отримувати акти та рахунки покладається на споживача з 5 по 10 число кожного місяця. При відсутності мотивованих заперечень на протязі 10 днів після закінчення календарного місяця розмір наданих послуг вважається погодженим з боку споживача.

Пунктом 6.1.1 Договору сторонами визначено обов`язок відповідача своєчасно та в повному обсязі сплачувати надані позивачем послуги.

Відповідно до пункту 6.1.2. Договору, Споживач теплової енергії зобов`язується приймати поставлені послуги згідно з Актом виконаних робіт, отримувати акти та рахунки.

Місцевим господарським судом встановлено, що у відповідності до актів виконаних робіт позивачем була надані, а відповідачем були спожиті послуги Пара, гаряча вода та пов`язана продукція, а саме: за січень 2022 на загальну суму 2 229 905, 93грн; за лютий 2022 на загальну суму 2 157 852, 16грн; за березень 2022 на загальну суму 1 315 689, 30грн; за квітень 2022 на загальну суму 406 829, 14грн; за травень 2022 на загальну суму 274 691, 82грн; за червень 2022 на загальну суму 267 648, 44грн; за липень 2022 на загальну суму 292 300, 27грн; за серпень 2022 на загальну суму 278 498, 77грн; за вересень 2022 на загальну суму 183 696, 80грн; за жовтень 2022 на загальну суму 449 909, 98грн; за листопад 2022 на загальну суму 1 369 803, 59грн.

В матеріалах справи містяться акти виконаних робіт №3 від 31.01.2022, №21 від 14.02.2022, №104 від 01.03.2022, №255 від 31.03.2022, №254 від 20.03.2022, №159 від 30.04.2022, №247 від 31.05.2022, №284 від 30.06.2022, №285 від 30.06.2022, №328 від 31.07.2022, №319 від 08.08.2022, №334 від 31.08.2022, №358 від 30.09.2022, №355 від 30.09.2022, №376 від 31.10.2022 та №402 від 30.11.2022.

Зазначені акти підписані з боку відповідача та скріплені печаткою його підприємства без будь-яких зауважень та заперечень.

Акти за січень, лютий, листопад 2022 року були сплачені відповідачем своєчасно, а по всім іншим місяцям (з березня по жовтень) зобов`язання по оплаті по Договору відповідач виконував неналежним чином та несвоєчасно.

Так, відповідач у визначений Договором строк оплату за спожиту теплову енергію здійснив з порушенням строків, що підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи платіжними дорученнями, а саме: №122 від 25.07.2022 на суму 63 999, 67грн, №181 від 19.08.2022 на суму 31 998, 08грн, №261 від 21.10.2022 на суму 32 000, 00грн, №324 від 19.11.2022 на суму 16 002, 00грн, №317 від 19.11.2022 на суму 204 338, 69грн, №318 від 19.11.2022 на суму 260 302, 19грн, №319 від 19.11.2022 на суму 99 998, 39грн, №320 від 19.11.2022 на суму 167 650, 05грн, №321 від 19.11.2022 на суму 274 691, 82грн, №322 від 19.11.2022 на суму 406 829, 15грн, №323 від 19.11.2022 на суму 1 251 689, 62грн, №325 від 23.11.2022 на суму 47 975, 09грн, №370 від 15.12.2022 на суму 5 759, 26грн, №372 від 15.12.2022 на суму 10 182, 99грн, №357 від 15.12.2022 на суму 145 937, 54грн та №358 від 15.12.2022 на суму 449 909, 98грн.

Таким чином, заборгованість за спожиту теплову енергію була погашена відповідачем в повному обсязі остаточно 15.12.2022 року.

Апеляційним господарським судом встановлено, що відповідачем також надані акти виконаних робіт, які містять усі такі самі відомості, як і акти, надані позивачем, у тому числі і суми наданих послуг, але деякі відрізняються датами: №104 (у позивача 01.03.2022, у відповідача 15.03.2022), №254 (у позивача 20.03.2022, у відповідача 20.06.2022), №255 (у позивача 31.03.2022, у відповідача 11.11.2022), №159 (у позивача 30.04.2022, у відповідача 11.11.2022), №247 (у позивача 31.05.2022, у відповідача 11.11.2022), №284 (у позивача 30.06.2022, у відповідача 11.11.2022), №285 (у позивача 30.06.2022, у відповідача 11.11.2022), №328 (у позивача 31.07.2022, у відповідача 11.11.2022), №334 (у позивача 31.08.2022, у відповідача 11.11.2022), №358 (у позивача 30.09.2022, у відповідача 01.12.2022), №376 (у позивача 31.10.2022, у відповідача 01.12.2022), №402 (у позивача 30.11.2022, у відповідача 01.12.2022).

Відповідач зазначає, що судом мають бути враховані надані саме ним, а не позивачем акти.

Дані акти, як вважає апелянт, підтверджують відсутність прострочки виконання зобов`язання з боку відповідача з їх оплати, бо датовані пізніше.

Апелянт зазначає, що одразу після їх підписання (у дати, зазначені в наданих ним актах) останні передавались до органу казначейства.

Також апелянтом надано нотаріально посвідчену заяву свідка ОСОБА_1 , головного бухгалтера Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня №13" Харківської міської ради.

У заяві Чайкіна Т.О. зазначає, що належним чином складені оригінали актів виконаних робіт ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" подавались з порушенням строків, встановлених Договором; інших (з іншими датами) актів виконаних робіт, ніж ті, що знаходяться у розпорядженні Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня №13" головний бухгалтер не отримувала.

Також ОСОБА_1 зазначає, що в березні-квітні 2022 року за адресою, визначеною в пункті 4.10 Договору - м. Харків, вул. Плеханівська, 117, вона не мала можливості отримати будь-які документи, оскільки відповідальні працівники ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" були відсутні на робочих місцях.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке ж положення міститься і в статті 173 Господарського кодексу України.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Положеннями статті 626 Цивільного кодексу України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором про закупівлю послуг в частині своєчасної у повному обсязі оплати за поставлену Пару, гарячу воду та пов`язану продукцію.

Приписами статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Апелянт не спростовує, що ним з порушенням пункту 4.7 Договору здійснювалась оплата на отриману Пару, гарячу воді та пов`язану продукцію, однак, вважає, що відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з нього інфляційних та 3% річних.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена, зокрема статтею 625 Цивільного кодексу України.

Так, за частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

Відтак, враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

І те, що на момент звернення позивачем з позовною заявою між сторонами Договору проведено розрахунки у повному обсязі, не змінює права позивача здійснити нарахування та вимагати від відповідача сплати інфляційних та 3%річних за час порушення зобов`язання.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

При цьому, судова колегія наголошує, що беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові, ці суми нараховуються незалежно від вини боржника.

Відтак, судова колегія відхиляє доводи апелянта, що з його боку не було затримки в подачі до органу Казначейства реєстрів фінансових зобов`язань, а також документів, що підтверджують факт взяття бюджетного зобов`язання; зазначене не може бути правовою підставою для обмеження позивача в його праві здійснювати нарахування 3% річних та інфляційних.

Вказане правило ґрунтується на засадах справедливості й виходить із неприпустимості безпідставного збереження коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошового зобов`язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад унаслідок відсутності в боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності нарахування позивачем інфляційних та 3% річних.

Доводи апелянта щодо відсутності у нього актів виконаних робіт у встановлений Договором строк, що призводило, як вказує апелянт, до неможливості здійснити оплату, належними та допустимим доказами не підтверджуються.

В обґрунтування доводів надання позивачем актів виконаних робіт із значною затримкою апелянтом надано суду заяву свідка ОСОБА_1 .

Однак, судова колегія зазначає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

У заяві свідка ОСОБА_1 зазначає, що в березні-квітні 2022 року за вказаною адресою неможливо було отримати будь-які документи, оскільки відповідальні працівники були відсутні на робочих місцях.

Натомість, згідно матеріалів справи, 31.03.2022 сторони у справі уклали додаткову угоду №4 до Договору, що спростовує твердження свідка щодо неможливості отримати від позивача будь-які документи у вказаний період.

Поряд з цим, обов`язок отримання актів згідно з п. 4.10 Договору покладено на споживача.

У пункті 4.10 Договору сторони погодили, що відповідач отримує акти та рахунки з 05 по 10 число кожного місяця від Теплопостачальної організації за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 117.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що органи казначейства протягом березня-квітня 2022 року не приймали та не реєстрували бюджетні фінансові зобов`язання у зв`язку із введенням воєнного стану, а почали реєструвати зобов`язання з середини травня.

Так, згідно матеріалів справи, органом казначейства було здійснено платіж 18.03.2022 за актом №104 на суму 1 031 855, 17грн.

А згідно здійсненої самим відповідачем таблиці, ним було подано заявки на фінансування у червні (за березень), серпні (за липень), жовтні (за вересень), листопаді-грудні (за решту місяців) 2022 року.

Відтак, дані доводи апелянта спростовуються матеріалами справи.

Щодо посилань апелянта на форс-мажорні обставини судова колегія зазначає таке.

Статтею 617 Цивільного кодексу України, а також статтею 218 Господарського кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Частиною 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався, і діє на даний час.

Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання зобов`язань.

Тобто, відповідач, посилаючись на форс-мажорні обставини, має довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.

У спірних правовідносинах відповідач, посилаючись на неможливість отримати у позивача протягом березня-квітня 2022 року жодні документи не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного; натомість у матеріалах справи наявна копія укладеної сторонами у справі додаткової угоди №4 до Договору від 31.03.2022; крім того, посилаючись на те, що органами казначейства не здійснювалась реєстрація бюджетних зобов`язань до серпня 2022 року, відповідач поряд з цим, надав суду здійснений органом казначейства у березні 2022 року платіж, а згідно сформованої самим відповідачем таблиці, в основному заявки на здійснення платежів були подані відповідачем у листопаді 2022 року, тобто, відповідачем не доведено існування логічного причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією рф та невиконанням (неможливістю виконання) ним обов`язку з оплати отриманої ним Пари, гарячої води та пов`язаної продукції у встановлений Договором строк.

Щодо посилань апелянта на те, що суд має враховувати надані саме ним акти виконаних робіт, а не позивачем, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Як вбачається із наданих позивачем копій актів виконаних робіт, усі акти підписані представниками сторін у справі без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

Надані відповідачем акти виконаних робіт містять усі такі самі відомості, як і акти, надані позивачем, у тому числі і суми, але деякі відрізняються датами: №104 (у позивача 01.03.2022, у відповідача 15.03.2022), №254 (у позивача 20.03.2022, у відповідача 20.06.2022), №255 (у позивача 31.03.2022, у відповідача 11.11.2022), №159 (у позивача 30.04.2022, у відповідача 11.11.2022), №247 (у позивача 31.05.2022, у відповідача 11.11.2022), №284 (у позивача 30.06.2022, у відповідача 11.11.2022), №285 (у позивача 30.06.2022, у відповідача 11.11.2022), №328 (у позивача 31.07.2022, у відповідача 11.11.2022), №334 (у позивача 31.08.2022, у відповідача 11.11.2022), №358 (у позивача 30.09.2022, у відповідача 01.12.2022), №376 (у позивача 31.10.2022, у відповідача 01.12.2022), №402 (у позивача 30.11.2022, у відповідача 01.12.2022).

Як зазначає позивач, ним були надані акти виконаних робіт з тими датами, коли вони дійсно були видані у відповідності до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". На прохання відповідача, через несвоєчасне фінансування позивачем надавались повторно акти виконаних робіт без дати, але з вказівкою місяця надання послуги.

Тому, згідно наданих позивачем пояснень, відповідач надав суду акти з іншими датами, які він ставив самостійно та передав до органу казначейства для здійснення оплати.

Позивачем надано суду два акти звіряння (за 01.01.2022 31.10.2022 та за 2022 рік), оформлені обома сторонами, на підтвердження того, що акти були надані своєчасно та послуги відображались в місяці їх надання.

Також позивачем надано бухгалтерську відомість по рахунку 3.6.1. про нарахування та оплати в 2022 році на підтвердження своєчасного оформлення актів.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що очевидно, що акти виконаних робіт складались позивачем, у тому числі і зазначалась відповідна дата їх складання, а відповідач, підписуючи їх та скріплюючи підпис уповноваженої особи печаткою, засвідчив вірність зазначення реквізитів.

Відтак, судова колегія вважає належними та допустимими доказами надані позивачем копії актів виконаних робіт на підтвердження арифметичної вірності здійсненого розрахунку інфляційних та 3% річних.

Між сторонами у справі відсутній спір щодо підписання актів в цілому, сум, зазначених у них.

Поряд з цим, надані відповідачем акти виконаних робіт із зазначенням ним іншої дати не спростовують обґрунтованості позовних вимог.

Судом перевірено методику розрахунку інфляційних нарахувань та 3% річних, здійснену позивачем, і встановлено його правомірність.

Апелянт зазначає, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього. Також не надано доказів того, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка та не надано доказів того, що Держстатом здійснено публікацію щодо цього не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, в офіційних періодичних виданнях.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Така правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 05.07.2019 у справі 905/600/18, від 23.10.2018 у справі №913/70/18, яку суд апеляційної інстанції враховує при розгляді спірних правовідносин у відповідності до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього, оскільки жодна законодавча норма не містить вимог щодо зобов`язань позивача надавати докази здійснення розрахунку індексу інфляції Держстатом та публікації Держстату величини індексу інфляції в офіційних періодичних виданнях.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.

Індекс інфляції є загальнодоступною інформацією, і позивачу при зверненні з позовною заявою, у разі заявлення вимог про стягнення інфляційних, достатньо здійснити відповідний розрахунок інфляційних у позові.

А суд у тому числі і за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ") перевіряє здійснений позивачем розрахунок.

Безпідставними є доводи апелянта, що позивачем не надано доказів того, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка та не надано доказів того, що Держстатом здійснено публікацію щодо цього не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, в офіційних періодичних виданнях; зазначене не має жодного значення при нарахуванні кредитором інфляційних у господарських правовідносинах.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, прийнятого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 13" Харківської міської ради слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2023 у справі №922/1066/23 без змін.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати апелянта зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 13" Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2023 у справі №922/1066/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 10.07.2023.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза