ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
18.05.2023 Справа № 917/2041/19
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:
про визнання розпорядження протиправним, договору оренди землі не дійсними.
Суддя Погрібна С.В.
Секретар судового засідання Сорока Є.С.
Представники сторін згідно протоколу судового засідання.
Суть справи. 25.11.2019 до Господарського суду Полтавської області надійшов позов Фермерського господарства "Ольвія" до Лохвицької районної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенча", в якому просить:
1) визнати протиправним та скасувати як незаконне розпорядження голови Лохвицької РДА Полтавської області № 557 від 29.12.2018;
3) скасувати державну реєстрацію речового права оренди, яке зареєстроване державним реєстратором виконавчого комітету Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області від 10.04.2019 за № 31171765;
Ухвалою суду від 11.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.
Ухвалою суду від 13.01.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, призначено дату наступного підготовчого засідання на 06.02.2020, 10:00.
Ухвалою суду від 06.02.2020 відкладено підготовче засідання на 27.02.2020, 10:30 год.; залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Полтавської області; Сенчанську сільську об`єднану територіальну громаду Лохвицького району Полтавської області в особі Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області.
27.02.2020 від позивача надійшло клопотання про призначення по справі судової земельно-технічної експертизи (вх. № 2387).
В судовому засіданні 27.02.2020 оголошено перерву до 17.03.2020.
Судове засідання, призначене на 17.03.2020, 14:00, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.
Ухвалою суду від 31.03.2020 призначено дату наступного судового засідання на 28.04.2020.
27.04.2020 від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії письмових доказів: копію технічної документації від 1993 року; копія технічного звіту від 1997 року; копія адвокатського запиту до Сенчанської сільської ради від 02.04.2020; копія відповіді на адвокатський запит від 06.04.2020 (вх. № 4668).
02.10.2020 від Полтавського відділення Харківського НДІСЕ надійшов висновок експерта № 721 від 30.09.2020 (вх. № 1103).
Провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання на 05.11.2020, про що постановлено ухвалу від 08.10.2020.
Ухвалою суду від 05.11.2020 відкладено підготовче засідання на 26.11.2020 р..
Ухвалою суду від 26.11.2020 відкладено підготовче засідання на 17.12.2020.
17.12.2020 від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з тим, що засновник і голова Фермерського господарства «Ольвія» Чумарна Л.С. 01.11.2020 померла (копія свідоцтва про смерть додана до клопотання). З метою вирішення питання про успадкування корпоративних прав засновника та голови господарства, якими володіла фізична особа ОСОБА_2 , виникла необхідність звернутися до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі 917/2041/19 на підставі пункту 1 частини 1 статті 227 ГПК України до визначення правонаступника належних ОСОБА_2 відповідних прав.
Ухвалою суду від 17.12.2020 відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі; відкладено підготовче засідання на 16.02.2021.
16.02.2021 від ОСОБА_3 надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі з метою успадкування корпоративних прав, які належали ОСОБА_2 як голові, засновнику та власнику ФГ «Ольвія», та вирішення питання про призначення керівника господарства для продовження судового процесу у господарській справі.
В обґрунтування клопотання ОСОБА_3 вказував, що відповідно до п. 5.1. Статуту ФГ «Ольвія» інтереси фермерського господарства перед державними, кооперативними, громадськими, зарубіжними, іншими підприємствами і організаціям окремими громадянами представляє голова господарства. Голова господарства діє від імені ФГ та представляє його інтереси самостійно. Згідно з п. 5.2. вказаного Статуту, головою ФГ може бути як засновник (власник) господарства так і призначений за рішенням засновника (власника) повнолітній, дієздатний громадянин (ка) України. Пунктом 5.6. Статуту передбачено, що розпорядником майна виключно засновник (власник) господарства. Відповідно до пункту 1.7 Статуту, ОСОБА_2 є засновником, власником та головою ФГ «Ольвія».
11.12.2020 Гребінківською державною нотаріальною конторою внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_2 була відкрита спадкова справа № 96/2020 (№ у спадковому реєстрі 66926134) згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 62861494 від 11.12.2020.
Відповідно до Довідки (повідомлення) Гребінківської ДНК від 17.12.2020 року за вих. № 429/02-14, спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 була відкрита на підставі заяв про прийняття спадщини від сина - ОСОБА_3 та доньки - ОСОБА_4 .
Позивачем подано заяву про поновлення провадження у справі до якого додано копію свідоцтва про право на спадщину, рішення № 1 засновників ФГ «Ольвія», Статуту ФГ «Ольвія», виписки з ЄДР ( вхід. №1131 а.с. 23, том 3).
Ухвалою суду від 02.02.2023 поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі на 14.02.2023, 11:30.
Від третьої особи 2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності її уповноваженого представника (вх. № 1899 від 13.02.2023).
Третьою особою 1 подано клопотання про відкладення підготовчого засідання для надання можливості підготувати додаткові пояснення (вх. № 1921 від 14.02.2023).
Позивачем подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 1947).
Ухвалою суду від 14.02.2023 замінено відповідача Лохвицьку районну державну адміністрацію Полтавської області на Миргородську районну військову адміністрацію Полтавської області; відкладено підготовче засідання на 21.03.2023.
Від третьої особи 2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності її уповноваженого представника (вх. № 3406 від 17.03.2023).
Від позивача надійшла заява в порядку статті 46 ГПК України, в якій просить суд:
1) визнати протиправним та скасувати як незаконне розпорядження голови Лохвицької РДА Полтавської області № 557 від 29.12.2018;
3) скасувати та припинити державну реєстрацію речового права оренди, яке зареєстроване державним реєстратором виконавчого комітету Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області від 10.04.2019 року за № 31171765.
Суд розцінив подану заяву як уточнення позовних вимог, оскільки остання не змінює ні предмету ні підставу позову, не відбулось збільшення позовних вимог.
Судом прийнято подану позивачем заяву до уваги та при винесенні рішення по справі судом розглядатимуться вимоги з її урахуванням.
Ухвалою суду від 21.03.2023 відкладено підготовче засідання на 11.04.2023, 10:30.
10.04.2023 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з продовження амбулаторного лікування (вх. № 4468).
Ухвалою суду від 11.04.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 18.05.2023, 11:00.
Представники сторін в судове засідання 18.05.2023 не з`явились, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за відсутності уповноважених представників відповідачів та третіх осіб.
Судом були з`ясовані обставини справи та досліджено наявні в матеріалах справи докази.
В судовому засіданні 18.05.2023 ухвалено рішення без його проголошення, згідно статті 240 ГПК України.
Земельна ділянка була виділена із земель запасу Сенчанської сільської ради.
Після, ОСОБА_2 було створене СФГ "Ольвія", яке зареєстровано 26.09.1997 Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області (а.с. 24 том 1). Фермерське господарство є діючим господарством, платником податків і на сьогоднішній день займається господарською діяльністю відповідно до Статуту та вимог чинного законодавства України.
Частково земельну ділянку, зокрема 29,2 га ріллі, яка знаходиться у користуванні СФГ "Ольвія", розпайовано між членами господарства, з якими були укладені договори оренди землі, зареєстровані відповідно до вимог чинного законодавства України. Інша частина земельної ділянки, зокрема 20,3 га - ріллі, 4,3 га - сінокосу, 2,1 га - болота, знаходиться у користуванні господарства.
Право оренди за відповідачем 2 зареєстровано 10.04.2019 (а.с. 36 том 1).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що спірним розпорядженням було позбавлено ГФ "Ольвія" права користування земельною ділянкою, яка надавалась в користування для створення фермерського господарства та здійснення його господарської діяльності. Крім того договір оренди землі укладений між Лохвицькою РДА та ТОВ "Сенча", було укладено та підписано з порушенням закону, що призвело до порушення прав позивача, та стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Відповідач 1 у своєму відзиві вказує наступне.
При прийнятті оспорюваного розпорядження, Лохвицька районна державна адміністрація Полтавської області керувалася пунктом 7 частини першої статті 13, пунктом 3 частини першої статті 16, статтями 21, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», законами України «Про землеустрій», «Про оренду землі», «Про Державний земельний кадастр», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтею 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», пунктом 12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122, статтями 17, 22, 23, 93, 96, 125, 126. 184. 185. 186 Земельного кодексу України та ставила за мету - привести у відповідність до вимог чинного законодавства обробіток, вкрай стратегічного та важливого для країни, землі сільськогосподарського призначення - ріллі, що дає змогу раціонально використовувати дану землю, відтворювати та підвищувати родючість і продуктивність таких грунтів.
Окрім цього, немаловажним фактором є внесення орендної плати до місцевого бюджету та сплати інших обов`язкових платежів до бюджетів всіх рівнів суб`єктом господарювання, в нашому випадку ТОВ "Сенча".
Виходячи зі змісту позовної заяви відповідач 1стверджує, що на його думку в даному випадку порушено право не ФГ "Ольвія", а Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області.
При прийняті 29 грудня 2018 року розпорядження № 557 Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) із земель категорії нерозподілених земельних ділянок для користування на умовах оренди ТОВ «Сенча» на території Сенчанської сільської ради та передача в оренду», Лохвицька районна державна адміністрація Полтавської області виходила не тільки зі змісту чинного законодавства України, а однією із підстав був лист - довідка відділу у Лохвицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 29 листопада 2018 року за № 1357/110-18, який є структурним підрозділом цього управління, де була надана вичерпна інформація а саме, що оспорювана земельна ділянка відноситься до колективної форми власності і входить в межі Державного акту серії ПЛ 006.
Відповідач 2 у своєму відзиві вказує на те, що об`єктом оренди за договором від 29.12.2018, укладеним між Лохвицькою РДА та ТОВ «Сенча», є земельна ділянка загальною площею 14,3599 га, у тому числі 6,2038 га ріллі та 8,1561 га сіножаті. Позивачем не надано жодного пояснення та підтвердження щодо ідентичності всіх цих об`єктів, а тому ствердження про порушення прав ФГ «Ольвія» є необґрунтованим.
Оспорюване розпорядження голови Лохвицької РДА є актом індивідуальної дії. Акт індивідуальної дії є актом органів державної влади та посадових осіб, що встановлює, змінює або припиняє права та обов`язки певної особи (певного кола осіб), а також створює правила поведінки, передбачені для разового застосування. За своєю юридичною природою правовий акт індивідуальної дії є актом застосування правової норми до конкретних фактичних обставин, що тягнуть виникнення, зміну або припинення правовідносин між персонально визначеними особами, на яких поширюється дія такого акта. У інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 01.06.2010р. за №81/11/13-10 визначено, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередньо права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.
Позивач у відповіді на відзиви заперечив проти аргументів відповідачів та вказав, зокрема, наступне.
Упродовж діяльності господарства, 8 членів ФГ «Ольвія» провели розпаювання частини земельної ділянки, а саме 29,2 га ріллі та одержали у власність земельні ділянки кожен площею по 3.65 га.
Між власниками вищевказаних земельних ділянок та ФГ «Ольвія» були укладені договори оренди землі, зареєстровані відповідно до вимог чинного законодавства України.
Інша частина земельної ділянки, зокрема 20,3 га - ріллі, 4,3 га - сінокосу, 2,1 га - болота не вибула з користування і знаходиться у користуванні господарства.
ФГ «Ольвія» упродовж свого існування як юридичної особи і по день порушення свого права, правомірно користувалося цією землею та сплачувало усі необхідні податки та збори.
Треття особа, Головне управління Держгеокадастру у Полтаській області у даній справі пояснює, що у Головного управління відсутні повноваження щодо розпорядження земельними ділянками які розташовані за межами населених пунктів, оскільки були внесені зміни у земельне законодавство і даним повноваженням наділена об"єднана територіальна громада.
Сенчанська сільська об`єднана територіальна громада Лохвицького району Полтавської області в особі Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області як треття особа, своїм правом не скористалась, будь яких пояснень по суті суду не надала.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Згідно із частиною першою статті 51 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (у редакції станом на момент створення СФГ «Ольвія») громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.
Відповідно до положень статті 7 Земельного кодексу України користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.
Згідно із частиною першою статті 23 Земельного кодексу України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Враховуючи вищезазначене, на момент надання земельної ділянки ОСОБА_2 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення СФГ надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.
Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2009-XII «Про селянське (фермерське) господарство» (у редакції станом на момент створення) після одержання Державного акту на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку, тобто за місцем розташування земельної ділянки. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.
Отже законодавством, чинним на момент створення СФГ, було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.
На підставі розпорядження голови Лохвицької районної державної адміністрації від 23.04.1997 за № 197, ОСОБА_2 було надано у постійне користування земельну ділянку площею 56,7 га (з них сільськогосподарських угідь - 53,8 га, у т.ч. 49,5 га - ріллі, 4,3 га - кормових угідь, 2,9 га під будівлями, лісами та іншими угіддями) із земель запасу Сенчанської сільської ради з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства.
26.09.1997 з метою сільськогосподарської діяльності та використання зазначеної земельної ділянки було створено та зареєстровано СФГ «Ольвія», присвоєно ідентифікаційний номер 25155423, яке є діючим господарством, платником податків і яке на сьогоднішній день займається господарською діяльністю відповідно до статуту, вимог чинного законодавства України. У 2005 році були внесені зміни до назви господарства, після чого СФГ «Ольвія» було перейменовано на ФГ «Ольвія».
Суд зазначає, що й на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (ст. 1, 7, 8 Закону України № 937-IV «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року).
В Постанові від 23.06.2020 у справі № 922/989/18 колегія суддів Великої Палати Верховного Суду зазначається, що Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 Господарського кодексу України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.
Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.
Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 01 квітня 2020 у справі № 320/5724/17 (провадження № 14-385цс19).
З аналізу приписів статей 1, 5, 7, 8 Закону № 937-IV можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.
Згідно із частиною першою статті 92 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації (частина друга статті 92 цього Кодексу).
Пунктом 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року), який діяв з 01 січня 2002 року (момент набрання чинності названим Земельним кодексом України) до 22 вересня 2005 року, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01 січня 2002 року, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.
Проте, Конституційний Суд України Рішенням N 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.
Отже громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, у постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є фермерське господарство (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 615/2197/15-ц (провадження № 14-533цс18).
Суд зазначає, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним а саме: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
Відповідно до приписів частини першої статті 27 Земельного кодексу України (у редакції станом на 05.05.1993), яка діяла до 01 січня 2002 року, право користування земельною ділянкою або її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до правил частини 5 статті 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Згідно з ч. 2. п. «в», «г» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Суд дійшов висновку, що розпорядження № 557 Лохвицької РДА Полтавської області від 29.12.2018 є протиправним, порушує права позивача та підлягає скасуванню.
Згідно частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).
Договір оренди землі від 29.12.2018, укладений між Лохвицькою РДА та ТОВ «Сенча» на підставі розпорядження № 557 від 29.12.2018 голови Лохвицької районної державної адміністрації яке визнане судом протиправним та скасовано, порушує права позивача і підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.
Згідно частини 3 статті 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції станом на час звернення з даним позовом до суду, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Оскільки реєстрацію права оренди земельної ділянки із строком дії договору до 28.12.2032 здійснено на підставі Договору оренди землі від 29.12.2018, визнаного судом недійсним, суд дійшов висновку, що вимога про скасування та припинення державної реєстрації речового права оренди, яке зареєстроване державним реєстратором виконавчого комітету Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області від 10.04.2019 року за № 31171765 є похідною і підлягає задоволенню.
Суд зауважує, що на сторінках оспорюваного Розпорядження № 557 від 29.12.2018 відсутня серія документу
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.
Керуючись статтями 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд
1. Позов задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати як незаконне розпорядження голови Лохвицької РДА Полтавської області № 557 від 29.12.2018.
4. Скасувати та припинити державну реєстрацію речового права оренди, яке зареєстроване державним реєстратором виконавчого комітету Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області від 10.04.2019 року за № 31171765.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підписано 04.07.2023, з урахуванням строку перебування судді на лікарняному та у відпустці.

Суддя Погрібна С.В.