ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2023 р. Справа№ 920/299/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сумипрестиж»

на рішення Господарського суду Сумської області від 24.04.2023 (повний текст рішення складено 24.04.2023)

у справі № 920/299/23 (суддя Резніченко О.Ю.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Домком Суми»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сумипрестиж»

про стягнення 154 506 грн 83 коп., -

В С Т А Н О В И В :

У 2023 році Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Домком Суми» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сумипрестиж» про стягнення 154506 грн 83 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання про відшкодування витрат за договором постачання електроенергії за фактично спожиту електроенергію.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 24.04.2023 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сумипрестиж» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Домком Суми» 132120 грн 80 коп. основного боргу, 2920 грн 53 коп. інфляційних збитків, 390 грн 93 коп. - 3% річних, 4888 грн 48 коп. пені, 2437 грн 57 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення мотивовано тим, що факт споживання електроенергії на загальну суму 132120 грн 80 коп. по об`єктах відповідача встановлений та підтверджується матеріалами справи, в той же час відповідачем належних та допустимих доказів сплати боргу не надано, як не надано і обгрунтованих заперечень про причини невиконання господарського зобов`язання. Одночасно, суд першої інстанції частково задовольнив вимогу позивача про стягнення на його користь 3% річних, інфляційні втрати та пеню.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сумипрестиж» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 24.04.2023 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що позивачем не направлено копію позовної заяви і доданих до неї документів. Також, апелянт вказує, що позивачем в порушення п. 1.3. даного Договору не надавалися відповідачеві рахунки на відшкодування витрат за плату послуг з постачання електроенергії, а отже підстав для відшкодування витрат за оплату послуг не має. Крім того, апелянт підкреслює, що місцевим господарським судом не прийнято до уваги, що доказів вручення претензії матеріали справи не містять, а отже, підстави для нарахування та стягнення штрафних санкцій відсутні. Одночасно, відповідач зазначає, що не мав договірних відносин з позивачем і позов подано до неналежного відповідача, оскільки Договір укладено між позивачем та ТОВ «Сумипрестиж», в той час, як відповідачем у даній справі є ТОВ «Керуюча компанія «Сумипрестиж».

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Мальченко А.О.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2023, у зв`язку перебуванням судді Козир Т.П. на лікарняному, сформовано для розгляду справи №920/299/23 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія "Сумипрестиж" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №920/299/23.

23.05.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №920/299/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сумипрестиж» на рішення Господарського суду Сумської області від 24.04.2023 у справі №920/299/23, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

14.06.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Домком Суми», позивача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Домком Суми» (попередній управитель багатоквартирних будинків за адресами: вул. Привокзальна, 35 та просп. Курський, 119) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сумипрестиж» (управитель багатоквартирних будинків за адресами: вул. Привокзальна, 35 та просп. Курський, 119) було укладено договір №01/02/2022 про відшкодування витрат (надалі - Договір). Вищезазначений факт підтверджується копією вказаного договору (а.с.24-26).

Сторонами суду не надано доказів, що Договір визнавався недійсним у судовому порядку, а тому Договір підлягав обов`язковому виконанню сторонами.

Відповідно до п. 1.1. Договору відповідач взяв на себе зобов`язання забезпечувати своєчасно і в повному обсязі відшкодування витрат позивача за оплату послуг з постачання електроенергії об`єктів за адресами: м. Суми, вул. Привокзальна, буд. 35; м. Суми, просп. Курський, буд. 119, а позивач, у свою чергу, зобов`язався забезпечити своєчасне надання рахунків на відшкодування електроенергії відповідачу.

Згідно з умовами п. 1.1.1. Договору відповідач зобов`язується відшкодовувати позивачу витрати за оплату послуг з постачання електроенергії по об`єктам, за період обслуговування відповідачем будинків за адресами:

- м. Суми, вул. Привокзальна, буд. № 35 - з 01.11.2021.

- м. Суми, просп. Курський, буд. № 119 - з 01.10.2021.

Відповідно до п. 1.1.2. Договору відповідач зобов`язується щомісячно відшкодовувати позивачу витрати за оплату послуг з постачання електроенергії по об`єктам за адресами: м. Суми, вул. Привокзальна, буд. № 35, м. Суми, просп. Курський, буд. №119 відповідно до наданих рахунку, актів виконаних робіт та додатків до рахунку за активну електроенергії.

Зі змісту п. 1.2. Договору вбачається, що компенсації підлягають витрати позивача на оплату фактично спожитої відповідачем електроенергії за цінами, які встановлені енергопостачальною організацією відповідно до договору про постачання електричної енергії згідно фактичних показників засобів обліку розрахункового приладу позивача.

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що відповідач відшкодовує плату на поточний рахунок позивача у такому порядку: оплата в розмірі 100 відсотків плати, упродовж 5 робочих днів від дати надання рахунку на відшкодування сплати за постачання електричної енергії та актів виконаних робіт, а також додатків до рахунку за активну електроенергії.

Відповідно до додатків до рахунку TOB "ЕНЕРА СУМИ" за активну електроенергію № 17266 за січень 2022 р. по об`єкту за адресою: просп. Курський, 119 - спожито електроенергії на суму 29736,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до додатків до рахунку ТОВ "ЕНЕРА СУМИ" за активну електроенергію № 99708 за червень 2022 р. по об`єктах за адресою:

- просп. Курський, 119 - спожито електроенергії на суму 53110,40 грн. без ПДВ.

- вул. Привокзальна, 35 - спожито електроенергії на суму 560,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до додатків до рахунку ТОВ "ЕНЕРА СУМИ" за активну електроенергію № 211147 за грудень 2021 р. по об`єктах за адресою:

- просп. Курський, 119 - спожито електроенергії на суму 27666,80 грн. без ПДВ.

- вул. Привокзальна, 35 - спожито електроенергії на суму 8,40 грн. без ПДВ.

Відповідно до додатків до рахунку ТОВ "ЕНЕРА СУМИ" за активну електроенергію № 193643 за листопад 2021 р. по об`єкту за адресою:

- просп.Курський, 119 - спожито електроенергії на суму 28637,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до додатків до рахунку ТОВ "ЕНЕРА СУМИ" за активну електроенергію № 175972 за жовтень 2021 р. по об`єктах за адресою:

- просп. Курський, 119 - спожито електроенергії на суму 28723,80 грн. без ПДВ.

- вул. Привокзальна, 35 - спожито електроенергії на суму 26441,80 грн. без ПДВ.

Відповідачем не сплачено у повному обсязі за нарахування, проведені у квітні 2022 року - 102033,12 грн., у червні 2022 року - 64404,48 грн., у липні 2022 року - 35683,20 грн.

Відповідач у строк, визначений умовами договору, оплату рахунків не здійснив, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 132120,80 грн.

Позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію від 23.09.2022 №751/22 щодо сплати заборгованості із актом звірки (а.с. 27). Претензія отримана відповідачем 26.09.2022, проте залишена без відповідного реагування.

Повторно претензія від 06.02.2023 №85/23 разом з актом звірки, рахунками на оплату, копіями додатків до рахунку за активну електроенергію та актами здачі-приймання робіт була надіслана відповідачу 08.02.2023 з вимогою про сплату протягом 10 календарних днів заборгованості в розмірі 132120 грн 80 коп. (а.с. 29-45)

Проте акти відповідачем не підписані, рахунки не оплачені.

Оскільки відповідач не здійснював оплату позивачу (в період з 09.05.2022 по 21.03.2023) по Договору, то утворилась заборгованість в розмірі 132120 грн 80 коп. (розрахунок а.с.22). Відповідач заборгованість не сплатив, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу доводів апелянта про порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 164 та ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України та тверджень, що позивачем не подано разом з позовною заявою доказів вручення позовної заяви колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 172 Господарського процесуального кодексу, до подання позовної заяви, позивач зобов`язаний надіслати учасникам справи копії позовної заяви та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення, однак вимог про надання до суду доказів отримання такої позовної заяви чинне процесуальне законодавство не містить.

Разом з цим, колегія суддів критично відноситься до тверджень апелянта, що останнього було позбавлено можливості подати відзив на позовну заяву та зазначає наступне.

Згідно з данними сайту Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається, що місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сумипрестиж» є: Україна, 40000, місто Суми, вул. Кооперативна 3. Дана обставина відповідачем підтверджується і у поданій ним апеляційній скарзі.

Поряд з цим, слід зазначити, що на вказану адресу судом першої інстанції надсилалася копія ухвали про відкриття провадження у справі, яка, відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого листа, була отримана скаржником (т. 1 а.с. 50). З вказаного повідомлення вбачається, що ухвалу про відкриття провадження у справі відповідачем отримано 29.03.2023 року, а відтак, останній був проінформований про наявність зазначеного позову, не був позбавлений можливості для ознайомлення з матеріалми справи, а також у останнього було вдосталь часу для підготовки та подання відзиву на позовну заяву до суду першої інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції не бере до уваги твердження апелянта, що останній не мав договірних відносин з позивачем і позов подано до неналежного відповідача, оскільки Договір №01/02/2022 від 01.02.2022 року укладено між позивачем та ТОВ «Сумипрестиж», в той час, як відповідачем у даній справі є ТОВ «Керуюча компанія «Сумипрестиж» колегія суддів зазначає, що у реквізитах Договіру про відшкодування витрат №01/02/2022 від 01.02.2022 вказані всі дані товариста, що збігаються із даними вказаними апелянтом у своїй апеляційній скарзі, а також враховуючи здійснення апелянтом часткових оплати по даному договору у колегії суддів не виникає сумнівів, що останній укладено саме з відповідачем у даній справі.

Одночасно, дослідивши матеріали апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що остання не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

У відповідності до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Правовідносини, що виникають в процесі продажу, купівлі та споживання електричної енергії також регулюються нормами Закону України «Про ринок електричної енергії» та положеннями Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №31.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України унормовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричних послуг» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до п. 1.1. Договору відповідач забезпечує своєчасно і в повному обсязі відшкодування витрат позивача за оплату послуг з постачання електроенергії об`єктів.

Згідно з п. 1.4 Договору відповідач відшкодовує плату на поточний рахунок позивача у такому порядку: оплата в розмірі 100 відсотків плати, упродовж 5 робочих днів від дати надання рахунку на відшкодування сплати за постачання електричної енергії та актів виконаних робіт, а також додатків до рахунку за активну електроенергії.

Оскільки електрична енергія отримана Споживачем (відповідачем у даній справі), що встановлено судом першої інтанції та підтверджується матеріалами справи, тому, відповідно, строк оплати за таку енергію у відповідача настав, і отримання, але нездійснення відповідачем оплати за енергію є порушенням договірних зобов`язань.

Тобто колегія суддів підкреслює, що обов`язок Відповідача оплатити вартість прийнятої ним від Позивача електричної енергії виникає в силу закону (статті 655, 692, 712 ЦК України, частина 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення Позивачем рахунку на оплату Відповідачем вартості відпущеної електричної енергії.

Одночасно, матеріалами справи також підтверджується, що Відповідач, відповідно до умов договору та оформлених і підписаних, в тому числі зі сторони Відповідача рахунків на оплату, в яких є посилання на договір №01/02/2022 про відшкодування витрат та зазначено суму відпущеної Позивачем і спожитої Відповідачем енергії, був обізнаний про суму оплати, яку мав здійснити за спожиту ним енергію. Обставин щодо неможливості здійснення оплати за спожиту енергію судом апеляційної інстанції не встановлено.

При цьому, колегія суддів підкреслює, що хоча в договорі й зазначено, що оплата здійснюється "на підставі рахунку", однак за змістом статті 692 ЦК України така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який обраховується "з дня отримання товару", а не рахунку.

Колегія суддів звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку здійснити оплату за спожиту електричну енергію.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 і Суд не вбачає підстав для відступу від зазначеної позиції у цій справі.

Відповідно до статті 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 3.2. Договору за порушення строків виконання зобов`язання за цим договором відповідач може сплатити позивачу пеню у розмірі 0,1 відсотка від загальної суми боргу за кожний день прострочення.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вірним періодом нарахування штрафних санкцій є період з 14.02.2023 по 21.03.2023, а відтак стягнення з боржника 390 грн 93 коп.- 3% річних та 2920 грн 53 коп. інфляційних збитків є обґрунтованим.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2554 грн 36 коп. - 3% річних та 11631 грн 73 коп. інфляційних збитків.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2023 у справі №911/2644/22 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сумипрестиж» на рішення Господарського суду Сумської області від 24.04.2023 у справі № 920/299/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 24.04.2023 року у справі № 920/299/23 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/299/23.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко