ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.05.2023 Справа №905/2173/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Вовк М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт»

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Міністерство оборони України

про: стягнення комісійної плати у розмірі 1100877,94грн, відшкодування фактичних витрат комісіонера у розмірі 4128451,48грн, пені у розмірі 208100,50грн, 3% річних у розмірі 78080,78грн, інфляційних втрат у розмірі 69113,51грн

за участю уповноважених представників сторін:

від позивача: адвокати Попічко Р.Р. свідоцтво КС№6759/10 від 14.06.2018 на підставі довіреності №D-202/2021 від 07.12.2021, Демченко Т.С. свідоцтво КС №6760/10 від 14.06.2018 на підставі довіреності №D-198/2021 від 07.12.2021(в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з?явився

третя особа: не з?явився

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст і підстави позовних вимог

15.11.2021 шляхом надіслання поштового відправлення Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (далі - ДК «Укрспецекспорт») звернулась до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» (далі - ПрАТ «КЗВВ») про стягнення комісійної плати у розмірі 1100877,94грн, відшкодування фактичних витрат комісіонера у розмірі 4128451,48грн, пені у розмірі 208100,50грн, 3% річних у розмірі 78080,78грн, інфляційних втрат у розмірі 69113,51грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов?язань за договором комісії №USE-44.2-95-D/K-20 від 30.07.2020 в частині сплати комісійної плати та відшкодування фактичних витрат комісіонера, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість, що стало підставою для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Процедура провадження у справі у господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2021 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 23.11.2021 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 13.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/2173/21, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 11.01.2022 року о 10:00 год.

Ухвалою від 11.01.2022 підготовче засідання у справі відкладено на 31.01.2022 року об 11:30 год.

У зв?язку із перебуванням судді Устимової А.М. з 27.01.2022 по 11.02.2022 на лікарняному, підготовче засідання призначене на 31.01.2022 о 11:30 год. не відбулось, про що сторони були повідомлені шляхом направлення листів господарського суду від 28.01.2022 та телефонограм, які містяться у матеріалах справи.

Ухвалою від 14.02.2022 підготовче засідання у справі призначено на 24.02.2022 року о 12:00 год.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк воєнного стану неодноразово продовжувався. Востаннє Указом Президента України від 01.05.2023 року №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України № 3057-IX від 02.05.2023, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Підготовче засідання, призначене на 24.02.2022, не відбулося, про що розміщена інформація на офіційному сайті Господарського суду Донецької області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://dn.arbitr.gov.ua.

Ухвалою від 12.09.2022 суд запропонував учасникам справи у строк п?ятнадцять днів письмово висловити актуальну позицію за предметом позовних вимог, у разі відсутності - суд буде розглядати справу за наявними матеріалами, надати інформацію щодо актуальних засобів зв?язку, інформація щодо яких відсутня в матеріалах справи. У разі відсутності додаткової інформації з цього приводу суд буде використовувати для повідомлення про хід провадження наявні в матеріалах справи та відкритих джерелах адреси електронної пошти підприємств.

Ухвалою від 25.10.2022 підготовче засідання у справі призначено на 09.11.2022.

Ухвалою від 09.11.2022 підготовче засідання у справі відкладено на 07.12.2022 року о 14:15 год, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державний концерн «Укроборонпром», відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення воєнного стану.

Ухвалою від 07.12.2022 підготовче засідання у справі відкладено на 10.01.2023 року о 14:15 год. Замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державний концерн «Укроборонпром» на правонаступника - Міністерство оборони України.

У подальшому ухвалами суду підготовче засідання відкладалось, востаннє на 30.03.2023 року о 10:00 год.

Ухвалою від 30.03.2023 закрито підготовче провадження у справі №905/2173/21 та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 25.04.2023 року о 16:45 год.

Ухвалою від 25.04.2023 оголошено перерву у судовому засіданні до 25.05.2023 о 16:00 год. Повідомлено учасників справи про місце, час та дату слухання справи. Явка представників сторін у судове засідання визнана необов?язковою. Сторони повідомлені, що мають можливість участі у судовому засіданні виключно в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 25.05.2023 представники позивача приймали участь у режимі відеоконференції, підтримали заявлені позовні вимоги та факт оплати відповідачем суми 5229329,42грн.

Представники відповідача та Міністерства оборони України у судове засідання 25.05.2023 не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Зокрема, ухвала суду від 25.04.2023 направлена судом органами поштового зв`язку на адреси реєстрації останніх та є врученою, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Крім того, ухвала суду направлялась на адреси електронної пошти вказаних осіб, які містяться в матеріалах справи.

Згідно приписів ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом встановлена відсутність підстав для застосування ч.2 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, що передбачає вичерпний перелік випадків, за наслідками настання яких суд повинен відкласти розгляд справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; (ч.3 ст.202 цього Кодексу).

Приймаючи до уваги, що справа розглядається за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін про його хід, без виклику уповноважених представників сторін у судове засідання, неявка останніх не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними в ній матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

У судовому засіданні 25.05.2023 судом здійснено дослідження доказів у справі та проведено судові дебати.

Ухвалення рішення суду відбулось у нарадчій кімнаті у порядку ст.ст.219-220 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо строку розгляду справи суд зазначає таке.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об?єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Внаслідок введення воєнного стану в Україні, про що зазначено судом вище, розпорядженням №9-р від 15.04.2022 року «Про організацію роботи та комунікацію між працівниками в Господарському суді Донецької області в умовах воєнного стану», наказом №23 від 15.04.2022 «Про впровадження дистанційної роботи працівникам апарату суду та оголошення простою» з 18.04.2022 запроваджено роботу Господарського суду Донецької області у віддаленому режимі, встановлено дистанційний режим роботи.

За об`єктивних обставин, які пов`язані з місцезнаходження суду у м.Харкові, яке постійно знаходиться під ворожими обстрілами, роботою суду дистанційно розгляд справи здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позиція учасників процесу

ДК «Укрспецекспорт» в обґрунтування заявлених вимог зазначило, останнім на виконання умов договором комісії №USE-44.2-95-D/K-20 від 30.07.2020 поставлено відповідачу товар належної якості, який був отриманий уповноваженими представниками відповідача згідно акту приймання-передачі товару від 11.12.2020, що підписаний позивачем та відповідачем. Відповідачем свої зобов`язання з оплати комісійної плати та фактичних витрат комісіонера не виконані належним чином - не сплачена комісійна плата у розмірі 1100877,94грн та фактичні витрати комісіонера у розмірі 4128451,48грн, позивач звернувся до суду з відповідним позовом щодо стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат та пені, що нарахована згідно п.9.1 договору. Також позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені при зверненні з позовом до суду витрати по оплаті судового збору.

На підтвердження позовних вимог позивач надав витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо позивача, витяг з наказу ДК «Укрспецекспорт» № 212-В від 09.11.2021 та належним чином засвідчені копії: договору комісії №USE-44.2-95-D/К-20 від 30.07.2020, додаткових угод №1 від 25.08.2020 та №2 від 04.12.2020 до договору комісії №USE-44.2-95-D/К-20 від 30.07.2020, акту приймання-передачі товару від 11.12.2020, контракту №USE-44.2-73-K/КI-20 від 10.08.2020, додаткових угод №1 від 03.09.2020, №2 від 23.10.2020 та №3 від 07.12.2020 до контракту №USE-44.2-73-K/КI-20 від 10.08.2020, актів технічного приймання товару (партії товару) від 04.12.2020 та від 11.12.2020, платіжних доручень №4292 від 08.12.2020 та № 4305 від 09.12.2020, листів ДК «Укрспецекспорт» від 24.12.2020 №USE-12.2-14621, від 18.01.2021 №USE-54.2-726, від 12.02.2021 №USE-54.2-2018, від 02.03.2021 №USE-54.2-3038, від 03.03.2021 № USE-12-3065, від 24.03.2021 № USE-54.2-4140, від 06.05.2021 № USE-12-6261, від 21.05.2021 № USE-12-7007 (з доказами направлення), листів ПрАТ «КЗВВ» від 21.01.2021 № 28, від 26.02.2021 № 12052, від 11.03.2021 №169, від 17.06.2021 №26/463, від 04.08.2021 № 630, експрес-накладної №6241 від 07.05.2021, претензії № 1 ДК «Укрспецекспорт» від 12.05.2021 № USE-13.2-6445, претензії № 2 ДК «Укрспецекспорт» від 26.07.2021 № USE-13.2-10245, виписок по рахунку ДК «Укрспецекспорт» за 24.12.2020, 05.02.2021, 12.02.2021, 16.02.2021, 18.02.2021, 18.05.2021, 30.07.2021, довіреностей №Д-314/2020 від 24.12.2020, № Д-252/2020 від 08.11.2020, №Д-309/2020 від 23.12.2020, № Д-149/2021 від 08.07.2021, № Д-289/2020 від 10.12.2020, № Д-12/2021.

Підставність заявлених вимог позивач нормативно обґрунтовує посиланням на статті 4, 20, 24, 27, 124, 129 ГПК України.

05.01.2022 шляхом направлення поштового відправлення від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, адже у позивача немає підписаних та погоджених звітів комісіонера та відсутні докази понесених витрат.

19.01.2022 шляхом направлення поштового відправлення від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній проти твердження відповідача про відсутність підписаних та погоджених звітів комісіонера заперечує, зокрема, зазначивши, що відповідно до ч.2 ст.1022 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим. На переконання позивача, відповідач отримав звіт комісіонера №1 від 23.12.2020, що підтверджується листом відповідача №28 від 21.01.2021, в якому останній запропонував графік сплати сум заборгованості. Отримання звіту комісіонера №2 від 26.02.2021 підтверджується листом відповідача №169 від 11.03.2021, в якому він висловив свої заперечення за звіт комісіонера №2 та просив його переглянути. Позивачем враховано заперечення відповідача та внесено зміни до звіту комісіонера №2. Звіт же комісіонера №3 від 21.05.2021 відповідно до відмітки у рекомендованому повідомленні отриманий відповідачем 27.05.2021. Крім того, позивач вказує, що докази на підтвердження понесених витрат направлялися відповідачу разом із звітами комісіонера та в якості додатків до позовної заяви, поданої до суду.

У подальшому у письмових поясненнях позивач вказав яким чином ним було враховано заперечення відповідача висловлених у листі відповідача №169 від 11.03.2021, при складенні відкоригованого Звіту комісіонера № 2 від 30.04.2021. Також позивач зазначив, що розмір комісій банку за купівлю іноземної валюти, відображених в звітах №2-3 підтверджується копіями повідомлень банку про купівлю валюти: № 8730_915 від 11.02.2021, №8730_638 від 12.20.2021 та № 8730_1022 від 19.05.2021. Також ДК «Укрспецекспорт» вказує, що діє на принципах самоокупності та самофінансування і не утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, у зв?язку з чим регулювальна дія норм постанови Кабінету Міністрів України № 98 від 02.02.2011 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» не поширюється на діяльність ДК «Укрспецекспорт». Натомість суми та склад витрат на відрядження працівників ДК «Укрспецекспорт» визначаються Положенням про норми витрат, пов?язаних з службовими відрядженнями працівників Компанії та прийомом делегацій, що затверджене наказом ДК «Укрспецекспорт» № 66 від 27.05.2011. Також позивач вказав, що відповідач зобов?язаний відшкодувати витрати, пов?язані з придбанням авіаквитка Прага Київ на 04.12.2020 та зміною дати вильоту, зазначеною в цьому авіаквитку на 05.12.2020, адже вказана зміна квитків зумовлена запізненням технічного приймання товару в країні іноземного постачальника, який підлягав імпортній поставці, відтак вказані витрати є такими, що понесені позивачем у зв?язку з виконанням спірного Договору комісії. На підтвердження вказаних обставин, позивач надав до суду копії: №76 наказу ДК «Укроборонпром» № 216 від 25.05.2020 з доданим до нього статутом, наказу Міністерства оборони України № 187 від 14 липня 2022 року з доданим до нього Статутом, наказу ДК «Укрспецекспорт» № 66 від 27.05.2011 з доданим до нього Положенням

28.01.2022 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить зменшити розмір штрафних санкцій за неналежне виконання договору №USE-44.2-95-D/K20 від 30.07.2020 у зв?язку із зменшенням фінансових показників у 2021 році, великим обсягом кредиторської заборгованості, що унеможливлює проведення оплати. Також відповідач посилався на те, що штрафні санкції у нарахованій сумі є значним тягарем для підприємства. 31.01.2022 шляхом направлення поштового відправлення від відповідача до суду надійшло аналогічне клопотання.

21.09.2022 електронною поштою відповідач надав до суду клопотання, в якому, серед іншого, просить зменшити розмір штрафних санкцій за неналежне виконання договору №USE-44.2-95-Dвід 30.07.2020 у зв?язку із збитковістю фінансових показників у 2021 та 2022 році, зменшення чистого доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зменшення прибутку від звичайної діяльності, зменшення чистого прибутку; введенням воєнного стану з 24 лютого 2022 року; тим, що підприємство є виконавцем державних замовлень оборонного характеру, що для держави є дуже важливим; форс-мажорними обставинами у зв?язку з російською агресією (лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1); тим, що розмір пені та штрафу на загальну суму 355294,79грн є великим тягарем для підприємства.

07.11.2022 електронною поштою, 14.11.2022 шляхом направлення поштового відправлення до суду від позивача надійшли заперечення, в яких останній просить відмовити повністю у задоволені клопотання про зменшення штрафних санкцій за неналежне виконання договору.

Від Міністерства оборони України до суду надійшли письмові пояснення, за змістом яких останнє повністю підтримує правову позицію і доводи ДК «Укрспецекспорт», які викладені нею у її позовній заяві, та вважає, що є всі підстави для задоволення заявлених позовних вимог, внаслідок чого просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

Міністерство оборони України надало пояснення щодо фактів, які викладені у листі ПрАТ «КЗВВ»№ 630 від 04.08.2021 відносно виконання з боку Міністерства оборони України державного контракту № 247/2/16-2 від 31.05.2016 з ПрАТ «КЗВВ», в яких зазначено, що на підставі калькуляції визначення договірної ціни підетапу 2.2 етапу 2 ДКР, що виконується за Контрактом, Замовником прийнято фактичні витрати ПрАТ КЗВВ у сумі 41 371 472,20 грн. Разом з тим, згідно додатку № 1 до калькуляції договірної ціни підетапу 2.2 етапу 2 прийнято вартість за договором комісії № USE-44.2-95-D/K-20 від 30.07.2020 у сумі 26 997 852,64 грн., до складу якої входить: вартість продукції 21 833 498,80 грн.; ПДВ-4 403 511,75 грн.; витрати на відрядження спеціалістів ДК Укрспецекспорт - 43 432,21 грн.; витрати на забезпечення охорони товару при транспортуванні його територією України - 60 720,00 грн.; оформлення дозволів ДСЕКУ 1 700,00 грн.; комісійна плата 3 % з урахуванням курсів НБУ на дати розрахунків 654 989,88 грн. На підтвердження вказаних фактів надано копію калькуляції визначення договірної ціни з додатком, розрахунку витрат, додатку №2.1 до розрахунку витрат за статтею 2.1 Розрахунок вартості виробів за договором комісії № USE-44.2-95-D/K;20 ВІД 30.07.2020 ДК Укрспецекспорт, у гривні.

07.03.2023 електронною поштою до суду від відповідача надійшло клопотання, в якому останній зазначає що 02.03.2023 року ПрАТ «КЗВВ» сплачено 5229329,42грн на розрахунковий рахунок позивача та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв?язку із відсутністю предмету спору. На підтвердження вказаних обставин, відповідач надав до суду платіжну інструкцію №1159 від 02.03.2023. Останній також надав пояснення відносно того, які саме суми з заявленого предмету позову сплачені ним при здійсненні оплати 5229329,42грн, а саме: 1100877,94грн комісійна плата позивачу, 4128451,48грн сума ПДВ. ПрАТ «КЗВВ» вказало, що не погоджується з позовними вимогами позивача та заявленими сумами, але задля запобігання блокування роботи товариства у період воєнного стану у державі (товариство виконує наразі чотири державні контракти оборонного призначення) було вимушено внести ці кошти на розрахунковий рахунок позивача. Також відповідач зазначив, що за умовами Державного контракту №247/2/16-2 від 31.05.2016 виконання замовлення відбувається згідно до графіку, перерахунок коштів також відбувається за графіком. Наразі зазначений контракт знаходиться в стані виконання, тому Виконавцю Державного замовлення Замовником перераховано кошти за контрактом не в повному обсязі.

Позивач у письмових поясненнях також повідомив суд про сплату 02.03.2023 відповідачем суми 5229329,42грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1159 від 02.03.2023, в розділі «Призначення платежу», якої зазначено: «Погашення боргу згідно догов. комісії №USE-44.2-95-D/K-20 від 30.07.2020р. Без ПДВ» та випискою по рахунку за 02.03.2023. На переконання позивача, вказана сплата вказує на визнання відповідачем вимог позивача про стягнення 1100877,94грн комісійної плати разом з ПДВ та 4128451,48грн на відшкодування фактичних витрат комісіонера, у зв?язку з чим, позивачем зараховано грошові кошти в рахунок погашення цих заборгованостей. На підтвердження вказаних обставин, позивач надав до суду копії платіжної інструкції № 1159 від 02.03.2023 та виписки по рахунку за 02.03.2023.

Виклад обставин справи, встановлених судом

30.07.2020 між ПрАТ «КЗВВ» (Комітент) та ДК «Укрспецекспорт» (Комісіонер) укладено договір комісії №USE-44.2-95-D/K-20, за умовами п.п.1.1-1.2 якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату, від свого імені та за рахунок Комітента укласти зовнішньоекономічний контракт (далі - Контракт) з компанією «EXCALIBUR АRМУ spol. s r.o.», м. Прага, Чеська Республіка (далі - Постачальник) про купівлю (поставку) на умовах імпорту товару, найменування якого зазначено у Додатку № 1 до цього Договору. Кінцевий споживач/набувач товару - Міністерство оборони України (далі - Кінцевий споживач).

Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до припинення зобов`язань, що виникли з цього Договору. Неотримання Дозволу ДСЕКУ на міжнародну передачу Товару є підставою для припинення зобов`язань Сторін за цим Договором. (п.11.2 договору)

За умовами п.5.1 договору Сторонами погоджена загальна ціна купівлі Товару, яка становить 648418,20 євро (шістсот сорок вісім тисяч чотириста вісімнадцять євро 20 євроцентів) і наведена у додатку № 2 до Договору.

За виконання Комісіонером обов`язків за цим договором йому встановлюється комісійна плата, розмір якої разом з нарахованим податком на додану вартість (ПДВ) становить гривневий еквівалент 32420,91 євро (тридцять дві тисячі чотириста двадцять євро дев`яносто один євроцент) за курсом, встановленим Національним банком України на день здійснення митного оформлення ввезеного Товару в Україну(п.5.2 договору).

Право Комісіонера на комісійну плату виникає з моменту укладення Контракту(п.5.4 договору).

Відповідно до п.3.2.4 договору Комітент зобов`язаний відшкодувати Комісіонеру документально підтверджені витрати, зроблені ним у зв`язку з виконанням своїх обов`язків за цим Договором, на умовах, визначених у розділі 5 цього Договору, в тому числі: витрати на митне оформлення Товару; витрати на оформлення дозволів ДСЕКУ; витрати на послуги банків та конвертацію валюти; витрати на відрядження спеціалістів Комісіонера; витрати на декларування та митне оформлення, а також витрати, пов`язані з наданням послуг вантажними митними терміналами та послуг охорони; витрати, визначені у підпункті 3.1.1 пункту 3.1 цього Договору, та інші фактичні витрати, зроблені Комісіонером у зв`язку з виконанням своїх обов`язків за цим Договором.

Згідно п.3.1.3 Договору по виконанню доручення Комітента або його частини Комісіонер надає Комітенту звіт Комісіонера повний або проміжний (в залежності від виконання Договору) за кожний звітний період, в якому відбувалися будь-які фінансові операції за доручення.

Порядок передачі товару погоджений сторонами у розділі 4 Договору, відповідно до якого передача Товару Комісіонером Комітенту здійснюється у місці призначення ввезеного в Україну Товару за укладеним відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 цього Договору Контрактом, за умови отримання Комісіонером коштів згідно з підпунктами 5.3.1 та 5.3.2 пункту 5.3 цього Договору та відповідних дозволів на міжнародну передачу Товару із підписанням Акту приймання-передачі між Комісіонером та Комітентом. (п.4.1 договору)

Відповідно до п.4.2 договору, місце передачі ввезеного в Україну Товару: за пунктом 1 Специфікації Товару (додаток №1) - вул. Олекси Тихого 6, м.Краматорськ, Україна; за пунктами 2-6 Специфікації Товару (додаток №1) смт. Лісове, Олександрівського р-ну Кіровоградської обл., Україна. (в редакції додаткової угоди №2 від 04.12.2020)

Строк передачі Товару наводиться у Додатку №1 до цього Договору. (п.4.3 договору)

Пунктом 4.6 договору передбачено, що результати спільного технічного приймання Товару оформлюються Актом технічного приймання Товару, підписаним уповноваженими представниками Сторін.

Комітент зобов`язується прийняти Товар у строки зазначені у Договорі з підписанням Актів приймання-передачі Товару. (п.3 додаткової угоди №2 від 04.12.2020)

Датою передачі Товару є дата підписання Сторонами Акту приймання-передачі Товару. Зобов`язання Комісіонера щодо передачі Товару вважаються виконаними з цієї дати. (п.4.8 договору)

Згідно положень п.5.3 договору, розрахунки за цим Договором в частині забезпечення Комітентом Комісіонера грошовими коштами в обсязі погодженої Комітентом загальної ціни купівлі Продукції, відшкодування зроблених Комісіонером витрат, а також в частині сплати комісійної плати здійснюються у наступному порядку:

Комітент зобов?язується перерахувати Комісіонеру 50% погодженої Комітентом загальної ціни купівлі Товару в обсязі гривневого еквіваленту 324 209,10 (триста двадцять чотири тисячі двісті дев?ять євро десять євроцентів) за курсом, встановленим Національним банком України на день платежу, шляхом прямого банківського переказу відповідної суми коштів в гривнях на рахунок Комісіонера протягом 15 (п?ятнадцяти) робочих днів з дня отримання письмового повідомлення від Комісіонера про отримання експортної та імпортної ліцензії та на підставі відповідного рахунку-фактури Комісіонера. (п. 5.3.1 договору)

Комітент зобов?язується перерахувати Комісіонеру наступні 40% погодженої Комітентом загальної ціни купівлі Товару, зазначеної у Додатку № 1 до цього Договору, в обсязі відповідного гривневого еквіваленту за курсом, встановленим Національним банком України на день платежу, шляхом прямого банківського переказу відповідної суми коштів в гривнях на рахунок Комісіонера протягом 15 (п?ятнадцяти) робочих днів з дня отримання письмового повідомлення від Комісіонера про підписання Акту технічного приймання виробів та на підставі відповідного рахунку¬ фактури Комісіонера. (п. 5.3.2 договору)

Комітент зобов?язується перерахувати Комісіонеру залишок 10% погодженої Комітентом загальної ціни купівлі Товару, зазначеної у Додатку № 1 до цього Договору, в обсязі відповідного гривневого еквіваленту за курсом, встановленим Національним банком України на день платежу, шляхом прямого банківського переказу відповідної суми коштів в гривнях на рахунок Комісіонера протягом 10 (десяти) робочих днів з дня підписання представниками Сторін Акту приймання-передачі Товару та на підставі відповідного рахунку-фактури Комісіонера. (п. 5.3.3 договору)

Комітент зобов?язується відшкодувати Комісіонеру фактичні витрати, зроблені ним у зв?язку з виконанням своїх обов?язків за цим Договором (підпункт 3.2.4 пункту 3.2 цього Договору), шляхом прямого банківського переказу відповідної суми коштів в гривнях на рахунок Комісіонера протягом 5 (п?яти) робочих днів з дати отримання від Комісіонера звіту (підпункт 3.1.3 пункту 3.1 цього Договору).

Усі фактичні витрати Комісіонера, зроблені ним у зв?язку з виконанням своїх обов?язків за цим Договором, відображаються в його звіті, до якого повинні додаватись копії документів, що підтверджують такі витрати.

Спланований обсяг витрат, які Комісіонер зробить у зв?язку з виконанням своїх обов?язків за цим Договором, наведений у Додатку № 2 до цього Договору. (п. 5.3.4 договору)

Комітент зобов?язується сплатити Комісіонеру повну суму комісійної плати в обсязі гривневого еквіваленту 32 420,91 євро (тридцять дві тисяч чотириста двадцять євро дев?яносто один євроцент) за курсом, встановленим Національним банком України на день здійснення митного оформлення ввезеного в Україну Товару, шляхом прямого банківського переказу відповідної суми коштів в гривнях на рахунок Комісіонера протягом 5 (п?яти) робочих днів з дати отримання від Комісіонера звіту (підпункт 3.1.3 пункту 3.1 цього Договору). (п. 5.3.5 договору)

Згідно положень п.9.1. Договору у разі невчасного перерахування Комітентом коштів згідно з умовами даного Договору, Комітент зобов`язується сплатити Комісіонеру пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення платежу, від суми неперерахованих коштів, за кожний день невчасного перерахування. Сума нарахованих штрафних санкцій за Договором не може перевищувати 5 відсотків від ціни Товару за Договором.

Сторонами договору підписано: Специфікацію товару (додаток №1) від 30.07.2020, за якою узгоджене найменування Товару та його ціну в розмірі 648418,20 євро; Відомість спланованих витрат (надходжень) за Договором (додаток №2) від 30.07.2020, якою сторонами узгоджена загальна ціна купівлі товару - 648418,20 євро, спланований обсяг витрат, які Комісіонер здійснює у зв`язку з виконанням своїх обов`язків - 9260,00 євро, комісійна плата - 32420,91 євро.

Також сторонами складено та підписано Додаткові угоди №1 від 25.08.2020 та №2 від 04.12.2020 до Договору.

Зокрема, у Додатковій угоді №1 від 25.08.2020 пункт 3.2.8 Договору викладено у наступній редакції: «У разі відмови в наданні Комісіонеру преференцій щодо мита та ПДВ Комітент зобов`язується відшкодувати сплачені Комісіонером мито та всі належні платежі." У Додатковій угоді №2 від 04.12.2020 сторони погодили, що перерахування коштів Комітентом Комісіонеру відповідно до підпунктів 5.3.1 та 5.3.2 пункту 5.3 Договору не здійснено; Комітент визнає заборгованість пepeд Комісіонером у розмірі 583576,38 євро.

Договір комісії №USE-44.2-95-D/K-20 від 30.07.2020 з додатками та додатковими угодами до нього підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень, скріплені відтисками печаток підприємств.

На виконання п.1.1 Договору комісії №USE-44.2-95-D/K-20 від 30.07.2020 ДК «Укрспецекспорт» уклало 10.08.2020 контракт №USE-44.2-73-К/КІ-20 з компанією «EXCALIBUR АRМУ spol. s r.o.» на суму 648418,20 євро на купівлю Товару згідно специфікації.

За актами технічного приймання товару від 04.12.2020 та приймання-передачі товару від 11.12.2020 за контрактом №USE-44.2-73-К/КІ-20 від 10.08.2020, компанія «EXCALIBUR АRМУ spol. s r.o.» передала ДК «Укрспецекспорт» Товар згідно специфікації.

Відповідно до акту приймання-передачі товару від 11.12.2020 ДК «Укрспецекспорт» передало ПрАТ «КЗВВ» товар відповідно до Додатку №1 до договору комісії від 30.07.2020 №USE-44.2-95-D/K-20 на загальну суму 648418,20 євро. Також в даному акті сторони засвідчили відсутність у Комітента претензій до кількості товару, пакування, маркування, супровідної документації та технічного стану.

На виконання контракту від 10.08.2020 №USE-44.2-73-К/КІ-20 ДК «Укрспецекспорт» перерахувало «EXCALIBUR АRМУ spol. s r.o.» кошти в сумі 648 418,20 євро, що за курсом, встановленим НБУ на дату купівлі відповідних сум валюти, склало еквівалент 21833498,80грн, а саме: платіжним дорученням №3 від 11.02.2021 - суму 31 830,50 євро, що за курсом, встановленим НБУ (33,6655 гривень за 1 євро), склало еквівалент 1 071 589,70 гривень; платіжним дорученням №5 від 12.02.2021 - суму 310 000,00 євро, що за курсом,

встановленим НБУ (33,8111 гривень за 1 євро), склало еквівалент 10 481 441,00 гривень; платіжним дорученням №6 від 19.05.2021 - суму 306 587,70 євро, що за курсом, встановленим НБУ (33,5319 гривень за 1 євро), склало еквівалент 10 280 468,10 гривень.

У Звіті комісіонера №1 від 23.12.2020 ДК «Укрспецекспорт» вказав, що комісійна плата Комісіонера за договором комісії склала 1100877,94грн (з ПДВ), що еквівалентно 32420,91євро; витрати Комісіонера на виконання доручення Комітента склали 4521075,88грн, що еквівалентно 133143,04євро та наведений детальний перелік витрат; заборгованість Комітента перед Комісіонером щодо відшкодування витрат на виконання доручення та сплати комісійної плати за договором комісії складає 5621953,82грн (з ПДВ); заборгованість Комітента перед Комісіонером, щодо закупівлі продукції у продавця за договором комісії складає 648418,20 євро.

Звіт комісіонера №1 підписаний представником ДК «Укрспецекспорт» та засвідчений печаткою підприємства.

В якості доказів на підтвердження понесення фактичних витрат Комісіонера до вказаного звіту надані копії Дозволу ДСЕКУ №29496000 від 28.10.2020, платіжного доручення №3181 від 01.10.2020, звіту про сплачені кошти, митних декларацій №UA100030/2020/143137 від 10.12.2020, №UA100030/2020/143131 від 10.12.2020, №UA100030/2020/143162 від 10.12.2020, актів №14І-000061 від 15.12.2020, №11120031 від 11.12.2020, №30110032 від 04.12.2020, №29110031 від 30.11.2020, №28110031 від 28.11.2020, платіжних доручень №4439 від 17.12.2020, №4318 від 09.12.2020, №4461 від 21.12.2020, №4186 від 02.12.2020, №4142 від 01.12.2020, №4141 від 01.12.2020, №3120031 від 05.12.2020, №4463 від 21.12.2020, рахунків № 14І-000061 від 15.12.2020, №623/05/12 від 05.12.2020, №11120031 від 11.12.2020, №30110032 від 27.11.2020, №29110031 від 27.11.2020, №28110031 від 27.11.2020, №3120031 від 05.12.2020, №559 від 23.12.2020, копії авансових звітів №933 від 14.12.2020, №920 від 09.12.2020.

Копії означених документів також містяться в матеріалах справи.

У звіті комісіонера №2 від 26.02.2021 ДК «Укрспецекспорт» вказав, що витрати Комісіонера на виконання доручення Комітента склали - 891,06грн (від?ємне значення), що еквівалентно - 25,39 євро (від?ємне значення) та наведений детальний перелік витрат; заборгованість Комітента перед Комісіонером щодо відшкодування витрат на виконання доручення та сплати комісійної плати за договором комісії складає 5174093,46грн (з ПДВ); заборгованість Комітента перед Комісіонером щодо закупівлі продукції у продавця за договором комісії складає 306587,70 євро.

Звіт комісіонера №2 підписаний представником ДК «Укрспецекспорт» та засвідчений печаткою підприємства.

ПрАТ «КЗВВ» звернулось до ДК «Укрспецекспорт» з листом №169 від 11.03.2021 щодо постачання спецвиробів згідно договору №USE-44.2-95-D/K-20 від 30.07.2020, за змістом якого повідомило про необґрунтоване завищення витрат на відрядження фахівців Глухова В.О. та ОСОБА_1 , а також невідповідність рівня постачальницької винагороди Постанові Кабінету Міністрів України №464 від 27.04.2011 (3% від вартості продукції за зовнішньоекономічними договорами), у зв`язку з чим просив переглянути Звіти комісіонера за договором №USE-44.2.95-D/К-20.

ДК «Укрспецекспорт» розглянуло лист ПрАТ «КЗВВ» №169 від 11.03.2021 та своїм листом Bиx.№USE-54.2-4140 від 24.03.2021 повідомило останнього, що фактичні витрати Комісіонера, зроблені у зв`язку з виконанням своїх обов? язків за цим Договором, відображені у відповідних звітах Комісіонера, передбачені положеннями підпункту пункту 3.2 Договору та не перевищують межу загальної суми витрат, погоджену комітентом та зазначену у Додатку № 2 до Договору.

Листом Bиx.№USE-12-6261 від 06.05.2021 ДК «Укрспецекспорт» повідомило ПрАТ «КЗВВ», що ним враховано деякі зауваження комітента та направлено виправлений звіт комісіонера №2. Також, у листі Комісіонер зазначив, що витрати на відрядження згідно з авансовим звітом співробітника ОСОБА_2 , які відображені у звіті комісіонера №1 включені лише частково і стосуються безпосередньо виконання обов`язків Комісіонера за Договором комісії; станом на 06.05.2021 заборгованість Комітента перед Комісіонером щодо відшкодування витрат на виконання доручення та сплати комісійної плати за договором комісії складає 5612508,00грн, в тому числі ПДВ - 193649,67грн; заборгованість Комітента щодо перерахування коштів згідно з п.5.3.1-5.3.3 Договору комісії для здійснення розрахунку з іноземним постачальником складає 294 375,45 євро, в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день оплати.

У відкоригованому звіті комісіонера №2 від 30.04.2021 ДК «Укрспецекспорт» вказав, що витрати Комісіонера на виконання доручення Комітента склали - 9445,82грн (від`ємне значення), що еквівалентно - 275,60 євро (від`ємне значення) та наведений детальний перелік витрат; заборгованість Комітента перед Комісіонером щодо відшкодування витрат на виконання доручення та сплати комісійної плати за договором комісії складає 5612508,00грн (з ПДВ); заборгованість Комітента перед Комісіонером, щодо закупівлі продукції у продавця за договором комісії складає 294375,45євро.

Відкоригований звіт комісіонера №2 підписаний представником ДК «Укрспецекспорт» та засвідчений печаткою підприємства.

У якості доказу направлення звіту №2 позивачем надано експрес-накладну ТОВ «Нова пошта» №6241, в якій вбачається, що направлення здійснено фізичною особою ОСОБА_3 іншій фізичній особі Черманенко Е.

У звіті комісіонера №3 від 21.05.2021 ДК «Укрспецекспорт» вказав, що витрати Комісіонера на виконання доручення Комітента склали 21322,62грн, що еквівалентно 635,89євро та наведений детальний перелік витрат; заборгованість Комітента перед Комісіонером за договором комісії в частині відшкодування витрат на виконання доручення та сплати комісійної плати за договором комісії складає 5633830,62грн, в тому числі ПДВ - 193649,67грн; заборгованість Комітента перед Комісіонером за договором комісії в частині відшкодування суми коштів, яка сплачена Покупцю, складає 1595498,80грн.

Звіт комісіонера №3 підписаний представником ДК «Укрспецекспорт» та засвідчений печаткою підприємства.

Листом Bиx.№USE-12-7007 від 21.05.2021 ДК «Укрспецекспорт», зокрема, повідомило ПрАТ «КЗВВ», що ним направляється звіт комісіонера №3. Доказами направлення вказаного листа є реєстр №98, зі змісту якого вбачається направлення ПрАТ «КЗВВ» супровідного листа зі звітом №3, та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого відповідач отримав документи 27.05.2021.

Згідно виписок по рахунку ПрАТ «КЗВВ» сплатило грошові кошти ДК «Укрспецекспорт» за виконання умов Договору комісії згідно платіжних документів: № від 24.12.2020 на суму 3000000,00грн; №901208964 від 05.02.2021 на суму 4000000,00грн; №2965 від 12.02.2021 на суму 1770000,00грн; №2966 від 16.02.2021 на суму 2230000,00грн; №901909950 від 18.02.2021 на суму 1000000,00грн; №909994539 від 18.05.2021 на суму 8238000,00грн; №36 від 30.07.2021 на суму 2000000,00грн.

ДК «Укрспецекспорт» вживало заходи досудового врегулювання спору, зокрема, ним заявлено претензію до ПрАТ «КЗВВ» від 02.05.2021 щодо сплати наявної заборгованості та нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат.

ПрАТ «КЗВВ» розглянуло вказану претензію, зазначивши у своєму листі від 17.06.2021 №26/463, що ним 18.05.2021 було здійснено перерахування коштів в рахунок несплаченої частини загальної ціни купівлі Товару у розмірі 246315,58 євро та фактично визнано залишок заборгованості у розмірі 48059,87 євро, яка буде погашена після погодженнія договірної ціни з Міністерством оборони України, у зв?язку із чим просив комісіонера надати додатковий строк для виконання зобов?язання за договором.

ДК «Укрспецекспорт» заявлено ПрАТ «КЗВВ» претензію №2 від 26.07.2021 щодо сплати наявної заборгованості та нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Листом №630 від 04.08.2021 ПрАТ «КЗВВ» повідомило ДК «Укрспецекспорт», що договірна ціна закінченої черги, яка затверджена Замовником - Міністерством оборони України, не співпадає з ціною, згідно договору комісії, а саме: витрати на відрядження спеціалістів ДК «Укспецекспорт» прийняті Замовником у сумі 43432,39грн (з ПДВ) (обумовлено різницею в добових, розмір яких суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року №98); комісійна плата прийнята Замовником у сумі 655001,37грн (обумовлено різницею в процентах комісійної винагороди, які суперечать вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 201l року №464); комісія банку та різниця в курсах на купівлю валюти та за обробку платіжного доручення не прийняті Замовником. У зв?язку з чим ПрАТ «КЗВВ» може виконати свої зобов?язання лише в межах фінансування Міністерством оборони України.

Судом встановлено, що укладання Договору комісії мало місце з метою виконання державного контракту № 247/2/16-2 від 31.05.2016, що укладений між з ПрАТ «КЗВВ» та Міністерством оборони України.

Як вбачається з письмових пояснень Міністерства оборони України від 30.03.2023 та калькуляцій, розрахунків витрат, що додані до останніх, Замовником (Міністерством оборони України) прийнято фактичні витрати ПрАТ КЗВВ у сумі 41 371 472,20 грн, у тому числі, вартість за договором комісії № USE-44.2-95-D/K-20 від 30.07.2020 у сумі 26 997 852,64 грн., до складу якої входить вартість продукції 21 833 498,80 грн.; ПДВ-4 403 511,75 грн.; витрати на відрядження спеціалістів ДК Укрспецекспорт - 43 432,21 грн.; витрати на забезпечення охорони товару при транспортуванні його територією України - 60 720,00 грн.; оформлення дозволів ДСЕКУ 1 700,00 грн.; комісійна плата 3 % з урахуванням курсів НБУ на дати розрахунків 654 989,88 грн.

Як вказує позивач, станом на дату подачі позовної заяви заборгованість за договором комісії №USE-44.2-95-D/K-20 від 30.07.2020 залишилась частково не сплаченою, а саме, комісійна плата у розмірі 1100877,94грн, відшкодування фактичних витрат комісіонера у розмірі 4128451,48грн, пеня у розмірі 208100,50грн, 3% річних у розмірі 78080,78грн, інфляційні втрати у розмірі 69113,51грн, внаслідок чого позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з даним позовом.

Під час розгляду справи платіжною інструкцією № 1159 від 02.03.2023 відповідачем позивачу сплачено 5229329,42грн з зазначенням в графі «Призначення платежу»: «Погашення боргу згідно догов. комісії №USE-44.2-95-D/K-20 від 30.07.2020р. Без ПДВ».

Позивачем зараховано вказані грошові кошти в рахунок погашення заборгованості з комісійної плати в сумі 1100877,94грн та суми на відшкодування фактичних витрат комісіонера в розмірі 4128451,48грн.

Відповідач, підтверджуючи факт оплати означеної суми, вказує, що сплаченими є 1100877,94грн комісійна плата позивачу, 4128451,48грн сума ПДВ, та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв?язку із відсутністю предмету спору.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, дослідивши надані учасниками справи в порядку статті 74 ГПК України письмові докази в їх сукупності та взаємозв?язку, господарський суд дійшов висновку про закриття провадження у справі щодо позовних вимог про стягнення комісійної плати у розмірі 1100877,94грн та фактичних витрат комісіонера у розмірі 4128451,48грн за відсутністю предмету спору, в іншій частині про часткове задоволення позову, зважаючи на таке.

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення заборгованості за неналежне виконання відповідачем договірних зобов?язань з оплати комісійної плати та фактичних витрат комісіонера, а також інфляційних нарахувань, 3% річних та пені.

За змістом частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов?язання, що виникає між суб?єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб?єкт (зобов?язана сторона, у тому числі боржник) зобов?язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб?єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб?єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов?язаної сторони виконання її обов?язку.

Основними видами господарських зобов?язань є майново-господарські зобов?язання та організаційно-господарські зобов?язання. Господарські зобов?язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина 1 статті 174 ГК України).

Відповідно до частини першої статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов?язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Укладений між ДК «Укрспецекспорт» та ПрАТ «КЗВВ» Договір №USE-44.2-95-D/K-20 від 30.07.2020, за умовами п.п.1.1 1.1-1.2 якого ДК «Укрспецекспорт» зобов`язується за дорученням ПрАТ «КЗВВ» за комісійну плату, від свого імені та за рахунок Комітента укласти зовнішньоекономічний контракт з компанією «EXCALIBUR АRМУ spol. s r.o.», м. Прага, Чеська Республіка про купівлю (поставку) на умовах імпорту Товару, найменування якого зазначено у Додатку № 1 до цього Договору, за своєю правовою природою є договором комісії.

Зазначений договір з додатками, додаткові угоди до нього укладені у письмовій формі, підписані представниками сторін без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплені відтисками печаток підприємств, не є розірваними, на час розгляду справи у судовому порядку недійсними не визнавались.

Частиною третьою статті 1012 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Зі змісту правочину вбачається, що сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма істотними умовами, передбаченими ст.1012 ЦК України. Також сторони дійшли згоди щодо строків виконання зобов?язань.

Як встановлено судом та підтверджено представниками сторін на виконання п.1.1 Договору комісії від 30.07.2020 №USE-44.2-95-D/K-20 ДК «Укрспецекспорт» уклало 10.08.2020 контракт №USE-44.2-73-К/КІ-20 з компанією «EXCALIBUR АRМУ spol. s r.o.» на суму 648418,20 євро згідно специфікації.

Належними та допустимими доказами у справі підтверджено факт виконання умов Контракту в частині передачі Компанією «EXCALIBUR АRМУ spol. s r.o.» ДК «Укрспецекспорт» Товару, в свою чергу ДК «Укрспецекспорт» перерахувало Компанії «EXCALIBUR АRМУ spol. s r.o.» його вартість в сумі 648 418,20 євро.

У подальшому Товар за актом приймання-передачі товару від 11.12.2020 ДК «Укрспецекспорт» передало ПрАТ «КЗВВ».

Означені факти сторонами не оспорюються.

За приписами частин першої, другої статті 193 Господарського кодексу України суб?єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов?язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов?язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов?язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов?язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.3. Договору комісії сторони погодили такий порядок здійснення розрахунків Комітента перед Комісіонером:

50% загальної ціни купівлі Товару в обсязі гривневого еквіваленту 324209,10 євро за курсом, встановленим НБУ протягом 15 робочих днів з дня отримання письмового повідомлення від Комісіонера про отримання експортної та імпортної ліцензії та на підставі відповідного рахунку-фактури Комісіонера. (п. 5.3.1 договору)

40% загальної ціни купівлі Товару, зазначеної у Додатку № 1 до цього Договору, в обсязі відповідного гривневого еквіваленту за курсом НБУ на день платежу, протягом 15 робочих днів з дня отримання письмового повідомлення від Комісіонера про підписання Акту технічного приймання виробів та на підставі відповідного рахунку¬ фактури Комісіонера. (п. 5.3.2 договору)

10% загальної ціни купівлі Товару, зазначеної у Додатку № 1 до цього Договору, в обсязі відповідного гривневого еквіваленту за курсом, НБУ на день платежу протягом 10 робочих днів з дня підписання представниками Сторін Акту приймання-передачі Товару та на підставі відповідного рахунку-фактури Комісіонера. (п. 5.3.3 договору)

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що вони не містять письмового повідомлення від Комісіонера про отримання експортної та імпортної ліцензії та доказів його отримання відповідно до п.5.3.1 договору комісії. Відтак, неможливо встановити строк виконання Комітентом грошового зобов?язання з перерахування 50% ціни купівлі товару в обсязі гривневого еквіваленту 324209,10 євро.

Тим не мешн, згідно виписок по рахунку відповідачем сплачено грошові кошти в розмірі 11000000грн, що еквівалентно 324318,18 євро (50% ціни купівлі товару), платіжними дорученнями: № від 24.12.2020р у сумі 3000000,00 грн за курсом НБУ 34,6156 грн за 1 євро, складає 86666,13 євро; №901208964 від 05.02.2021р у сумі 4000000,00 грн за курсом НБУ 33,4509 грн за l євро, складає 119578,25 євро; №2965 від 12.02.2021р у сумі 1770000,00 грн за курсом НБУ 33,8111 грн за 1 євро, складає 52 349,67 євро; №2966 від 16.02.2021р у сумі 2230000,00 грн за курсом НБУ 33,9297 грн за 1 євро, складає 65 724,13 евро.

Також неможливо встановити строк виконання Комітентом грошового зобов?язання з перерахування 40% ціни купівлі товару в обсязі гривневого еквіваленту 259367,28 євро, адже матеріали справи містять Акт технічного приймання виробів без передбаченого п.5.3.2 Договору комісії повідомлення та доказів його отримання Комітентом.

Однак, згідно виписок по рахунку відповідачем сплачено грошові кошти в розмірі 9238000грн, що еквівалентно 276040,15 євро (40% ціни купівлі товару), платіжними дорученнями: №901909950 від 18.02.2021р у сумі 1000000,00 грн за курсом НБУ 33,6422 грн за 1 євро, складає 29 724,57 євро; №909994539 від 18.05.2021 у сумі 8238000,00грн, за курсом НБУ 33,4449грн за 1 євро складає 246315,58 євро.

В матеріалах справи міститься Акт приймання-передачі Товару від 11.12.2020 на загальну суму 648418,20 євро, підписаний сторонами Договору комісії, відтак згідно положень п.5.3.3 Комітент мав перерахувати Комісіонеру залишок 10% загальної ціни купівлі Товару у розмірі 64841,82 євро до 25.12.2020 (включно). Таким чином, строк прострочення вказаного грошового зобов?язання починається з 26.12.2020.

Суд зазначає, що грошові кошти за платіжним дорученням №909994539 від 18.05.2021 зараховані як в погашення заборгованості (40% ціни купівлі товару) так і заборгованості (10% ціни купівлі товару). Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем зменшилася до 1595498,8грн.

Згідно платіжного доручення №36 від 30.07.2021 та виписки по рахунку, що міститься в матеріалах справи, відповідач сплатив позивачу 2000000,00грн, 1595498,8грн із яких зараховані ДК «Укрспецекспорт» в рахунок погашення заборгованості за поставлений за договором комісії товар.

Відтак, відповідачем сплачено вказані грошові кошти з порушенням встановленого п.5.3.3 договору комісії строку.

Наразі заборгованість за поставлений Товар у відповідача перед позивачем відсутня.

Згідно ст. 1013 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Сторонами у Договорі комісії №USE-44.2-95-D/K-20 від 30.07.2020 узгоджено, що комісійна плата складає гривневий еквівалент 32420,91 євро за курсом, встановленим НБУ на день здійснення митного оформлення ввезеного товару в Україну (п.5.2), право на комісійну плату виникає з моменту укладення Контракту (п.5.4.). При цьому, Комітент зобов?язався сплатити Комісіонеру повну суму комісійної плати в обсязі гривневого еквіваленту 32420,91 євро за курсом, встановленим НБУ на день здійснення митного оформлення ввезеного в Україну Товару, шляхом прямого банківського переказу відповідної суми коштів в гривнях на рахунок Комісіонера протягом 5 робочих днів з дати отримання від Комісіонера звіту (п. 5.3.5).

Згідно положень ст.1024 ЦК України, комісіонер має право на відшкодування витрат, зроблених ним у зв?язку з виконанням своїх обов?язків за договором комісії, зокрема у випадку, якщо він або субкомісіонер вжив усіх заходів щодо вчинення правочину, але не міг його вчинити за обставин, які від нього не залежали.

Обов?язок відшкодування Комітентом понесених Комісіонером витрат погоджений сторонами в п.3.2.4 договору комісії, відповідно до якого, Комітент зобов?язаний відшкодувати Комісіонеру документально підтверджені витрати, зроблені ним у зв?язку з виконанням своїх обов?язків за цим Договором, на умовах, визначених у розділі 5 цього Договору, в тому числі: витрати на митне оформлення Товару; витрати на оформлення дозволів ДСЕКУ; витрати на послуги банків та конвертацію валюти; витрати на відрядження спеціалістів Комісіонера; витрати на декларування та митне оформлення, а також витрати, пов?язані з наданням послуг вантажними митними терміналами та послуг охорони; витрати, визначені у підпункті 3.1.1 пункту 3.1 цього Договору, та інші фактичні витрати, зроблені Комісіонером у зв?язку з виконанням своїх обов?язків за цим Договором.

Проаналізувавши п.п. 3.1.3, 5.3.4 Договору комісії, суд дійшов висновку, що за кожний звітний період, в якому відбувалися будь-які фінансові операції за дорученням Комітента або його частини Комісіонер надає Комітенту звіт Комісіонера повний або проміжний (в залежності від виконання Договору), до якого вносяться усі фактичні витрати Комісіонера, зроблені ним у зв?язку з виконанням своїх обов?язків за цим Договором, та до якого повинні додаватись копії документів, що підтверджують такі витрати.

У звіті комісіонера №1 від 23.12.2020 ДК «Укрспецекспорт» повідомило ПрАТ «КЗВВ», що комісійна плата Комісіонера за договором комісії склала 1100877,94грн (з ПДВ), що еквівалентно 32420,91євро; витрати комісіонера на виконання доручення комітента склали 4521075,88грн, що еквівалентно 133143,04євро та наведений детальний перелік витрат.

У звіті комісіонера №2 від 26.02.2021 ДК «Укрспецекспорт» повідомило ПрАТ «КЗВВ», що витрати комісіонера на виконання доручення комітента склали - 891,06грн (від?ємне значення), що еквівалентно - 25,39 євро (від?ємне значення) та наведений детальний перелік витрат; заборгованість комітента перед комісіонером щодо відшкодування витрат на виконання доручення та сплати комісійної плати за договором комісії складає 5174093,46грн (з ПДВ).

В матеріалах справи відсутні докази відправлення звіту №1 Комітенту, а в якості доказів направлення звіту №2 позивачем надано експрес-накладну ТОВ «Нова пошта» №6241, яка не є належним доказом, оскільки пересилання відбувалось між фізичними особами, з матеріалів справи не вбачається яке відношення означені особи мають до спірних правовідносин.

Разом з тим, враховуючи, що ПрАТ «КЗВВ» у своєму листі №169 від 11.03.2021 просив переглянути звіти комісіонера, заперечивши проти фактичних витрат на відрядження фахівців та рівня постачальницької винагороди, яка суперечить Постанові Кабінету Міністрів України №464 від 27.04.2011, суд вважає його обізнаним зі змістом звітів комісіонера №1,2.

До звітів надався супровідний лист, в якому було зазначено перелік документів, який направляється відповідачу та підтверджує факт понесення витрат Комісіонером, наведення заперечень щодо змісту частини вказаних доказів відповідачем у листі №169 свідчить про їх отримання останнім разом зі звітами.

ДК «Укрспецекспорт» переглянуто вказані звіти комісіонера та враховано у відкорегованому звіті комісіонера №2 деякі зауваження Комітента, що висловлені у листі від 11.03.2021 №169.

У звіті комісіонера №3 від 21.05.2021 ДК «Укрспецекспорт» вказав, що витрати Комісіонера на виконання доручення Комітента склали 21322,62грн, що еквівалентно 635,89 євро та наведений детальний перелік витрат; заборгованість Комітента перед Комісіонером за договором комісії в частині відшкодування витрат на виконання доручення та сплати комісійної плати за договором комісії складає 5633830,62грн, в тому числі ПДВ - 193649,67грн; заборгованість Комітента перед Комісіонером за договором комісії в частині відшкодування суми коштів, яка сплачена Покупцю, складає 1595498,80грн.

Звіт №3 та супровідний лист відповідачем отримано 27.05.2021, про що свідчать реєстр №98 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач у своєму відзиві як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, зокрема, зазначає про відсутність підписаних та погоджених звітів комісіонера, тоді як, за умовами договору не передбачено підписання означених документів сторонами, узгоджено, що звіт в односторонньому порядку направляється Комісіонером Комітенту з доказами на підтвердження понесення витрат.

Разом з тим, згідно ч.2 ст.1022 ЦК України, комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Як вже зазначалося судом, відповідач висловив свою незгоду зі звітами комісіонера лише листом №169 від 11.03.2021. Вказані заперечення були частково враховані Комісіонером, в іншій частині ДК «Укрспецекспорт» аргументувало свою відмову у відповідних листах. Також позивач направляв дві претензії в рамках досудового врегулювання спору, на які відповідач відповідав. Відтак, на переконання суду ПрАТ «КЗВВ» був обізнаний про наявність заборгованість зі сплати комісійної плати та понесених позивачем фактичних витрат. Окремим доказом такої обізнаності є лист №630 від 04.08.2021, в якому ПрАТ «КЗВВ» повідомило ДК «Укрспецекспорт», що може виконати свої грошові зобов?язання лише в межах фінансування Міністерства оборони України та детально вказано заявлений Комісіонером розмір заборгованості та погоджений Міністерством оборони України.

Таким чином, враховуючи відсутність заперечень у наступному, окрім тих, що були розглянуті позивачем та враховані, суд вважає звіти комісіонера прийнятими в силу положень ч.2 ст.1022 ЦК України.

Відповідно до звітів комісіонера, які містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що загальний розмір заявлених фактично понесених витрат Комісіонера під час виконання доручення Комітента становить 4532952,68грн та вони складаються з витрат на отримання дозволу ДСЕКУ, з сплати ПДВ при митному оформленні, з послуг Управління поліції охорони у Вінницькій області щодо охорони, проведення ПЛР- тестування фахівців, на відрядження фахівців, проживання, вартості квитків, страхування, комісії банку на купівлю валюти 0,1%, різниці в курсах на купівлю валюти тощо.

В матеріалах справи містяться докази на підтвердження обґрунтованості понесення означених витрат, які досліджені судом, а саме, копії дозволу ДСЕКУ №29496000 від 28.10.2020, платіжного доручення №3181 від 01.10.2020, звіту про сплачені кошти, митних декларацій №UA100030/2020/143137 від 10.12.2020, №UA100030/2020/143131 від 10.12.2020, №UA100030/2020/143162 від 10.12.2020, актів №14І-000061 від 15.12.2020, №11120031 від 11.12.2020, №30110032 від 04.12.2020, №29110031 від 30.11.2020, №28110031 від 28.11.2020, платіжних доручень №4439 від 17.12.2020, №4318 від 09.12.2020, №4461 від 21.12.2020, №4186 від 02.12.2020, №4142 від 01.12.2020, №4141 від 01.12.2020, №3120031 від 05.12.2020, №4463 від 21.12.2020, рахунків № 14І-000061 від 15.12.2020, №623/05/12 від 05.12.2020, №11120031 від 11.12.2020, №30110032 від 27.11.2020, №29110031 від 27.11.2020, №28110031 від 27.11.2020, №3120031 від 05.12.2020, №559 від 23.12.2020, копії авансових звітів №933 від 14.12.2020, №920 від 09.12.2020, повідомлень банку про купівлю валюти: № 8730_915 від 11.02.2021,№ 8730_638 від 12.20.2021 та № 8730_1022 від 19.05.2021.

ПрАТ «КЗВВ» у своєму відзиві на позовну заяву вказує, що у позивача відсутні докази понесення вказаних витрат, що спростовується висновком суду про їх отримання, що висловлений вище.

Конкретних заперечень щодо обґрунтованості понесених витрат відзив на позовну заяву не містить, тому суд вважає за доцільне дослідити заперечення, висловлені відповідачем щодо вказаних документів у листі №169 від 11.03.2021.

Суд зазначає, що ДК «Укрспецекспорт» правильно використано Положення про норми витрат, пов?язаних з службовими відрядженнями працівників Компанії та прийомом делегацій, що затверджене наказом ДК «Укрспецекспорт» № 66 від 27.05.2011 для визначення розміру добових своїх працівників у відрядженні, замість норм постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів», адже вказана постанова не поширюється на діяльність ДК «Укрспецекспорт» у зв?язку із тим, що підприємство діє на принципах самоокупності та самофінансування і не утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів.

Крім того, витрати на відрядження згідно з авансовим звітом співробітника ГлуховаВ.О., які відображені у звіті комісіонера №1 від 23.12.2020 до договору комісії, включені ДК «Укрспецекспорт» лише частково і стосуються безпосередньо виконання обов`язків Комісіонера за договором комісії. Відтак, до нього не включені: авіапереліт Бориспіль-Стамбул-Софія, проживання у готелі м.Софія, послуги лаундж зони в а/п Стамбул, добові витрати за 4 дні.

Також, внаслідок заперечень ПрАТ «КЗВВ» у листі щодо одночасного проживання відрядженого співробітника в двох місцях, а саме, в готелі в м.Прага з 30.11.2020 по 04.12.2020 і м.Оломомуць з 03.12.2020 по 05.12.2020, ДК «Укрспецекспорт» у виправленому звіті №2 виключено суму проживання свого співробітника в м. Прага протягом двох діб з 03.12.2020 по 04.12.2020 на суму 4086,80грн (акт від 04.12.2020 №CZ30110032).

ДК «Укрспецекспорт» у своєму відкорегованому звіті комісіонера №2 також врахував заперечення ПрАТ «КЗВВ» щодо придбання авіаквитків Прага-Київ на 11.12.2020, враховуючи прибуття ОСОБА_2 до Києва 05.12.2020 та зменшив суму фактично понесених витрат за актом надання послуг №СZ11120031 від 11.12.2020 на суму таких квитків 4389,00грн (враховуючи сервісний збір).

Щодо включення вартості авіаквитків Прага-Київ на 04.12.2020, позивач у своїх письмових поясненнях зазначив, що зміна дати вильоту на 05.12.2020 відбулась внаслідок запізнення технічного приймання товару в країні іноземного постачальника, який підлягав імпортній поставці, відтак вказані витрати є такими, що понесені позивачем у зв?язку з виконанням спірного Договору комісії. Заперечень зі сторони відповідача щодо вказаного твердження до суду не надійшло, доказів протилежного не надано, у зв?язку з чим суд вважає витрати на авіаквитки Прага-Київ на 04.12.2020 такими, що понесені Комісіонером під час виконання доручення Комітента.

Відповідно суд перевірив обґрунтованість заявлених ДК «Укрспецекспорт» витрат Комісіонера та дійшов висновку, що вони є документально підтвердженими доказами, які містяться в матеріалах справи, та такими, що понесені позивачем під час виконання ним доручення відповідача.

Порядок оплати комісійної плати та відшкодування Комітентом понесених Комісіонером витрат закріплений в п. 5.3.5 договору (для комісійної плати) та в п.5.3.4 договору (для фактичних витрат), а саме: шляхом прямого банківського переказу відповідної суми коштів в гривнях на рахунок Комісіонера протягом 5 (п?яти) робочих днів з дати отримання від Комісіонера звіту.

Враховуючи достеменно відому дату отримання звіту комісіонера №3, в якому зокрема, окрім переліку частини витрат на виконання доручення комітента за вказаним звітом зазначено ще й сукупну заборгованість в частині відшкодування витрат на виконання доручення та сплати комісійної плати за договором, що включає інформацію зі звітів комісіонера №1,2, строк виконання грошового зобов?язання зі сплати комісійної плати та фактичних витрат комісіонера становить - до 03.06.2021 (включно), а прострочення його виконання - з 04.06.2021.

Платіжним дорученням №36 від 30.07.2021 відповідачем сплачено 2000000,00грн, частина яких, а саме в розмірі 404501,20грн зарахована позивачем (згідно пояснень від 03.10.2022) в рахунок у відшкодування фактичних витрат зроблених позивачем у зв?язку з виконанням своїх обов`язків за Договором.

Заперечень з цього приводу відповідач не висловив.

Таким чином, відповідачем 30.07.2021 частково погашено заборгованість за фактичні витрати понесені позивачем у сумі 404501,20грн, внаслідок чого залишок заборгованості в цій частині зменшився до 4128451,48грн.

Відповідно до платіжної інструкції №1159 від 02.03.2023 відповідачем сплачено позивачу 5229329,42грн із зазначенням призначення платежу «погашення боргу згідно договором комісії №USE-44.2-95-D/K-20 від 30.07.2020р. БЕЗ ПДВ».

Позивач зарахував у бухгалтерському обліку вказані грошові кошти наступним чином: комісійна плата - 1100877,94грн, відшкодування фактичних витрат комісіонера - 4128451,48грн.

Відповідач вказує, що ним сплачено комісійну плату в розмірі 1100877,94грн та ПДВ в розмірі 4128451,48грн, при цьому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині за відсутності предмету спору.

Суд зазначає, що до фактичних витрат Комісіонера віднесено витрати на митне оформлення товару - сплаченої суми ПДВ за митними деклараціями №UA100030/2020/143137 від 10.12.2020, №UA100030/2020/143131 від 10.12.2020, №UA100030/2020/143162 від 10.12.2020 у сукупній сумі 4403511,75грн.

Пунктом 3.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена Постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004, та яка діяла на час здійснення відповідної оплати, визначено - реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Суд дійшов висновку, що відповідачем при здійсненні оплати у реквізиті «призначення платежу» вказано достатній обсяг інформації для ідентифікації призначення грошових коштів, а саме «погашення боргу» та вказано конкретний договір комісії. Доказів, що відповідач звертався до позивача з листом про внесення змін до графи «призначення платежу» з метою зарахування грошових коштів іншим чином, суду не надано.

Враховуючи, що станом на момент здійснення оплати борг ПрАТ «КЗВВ» перед ДК «Укрспецекспорт» становив таку ж суму, яку сплатив відповідач, суд вважає вірним зарахування ДК «Укрспецекспорт» грошових коштів сплачених платіжною інструкцією №1159 від 02.03.2023 на суму 5229329,42грн в рахунок погашення наявної заборгованості таким чином: комісійна плата - 1100877,94грн, відшкодування фактичних витрат комісіонера - 4128451,48грн.

Відтак, заборгованість зі сплати комісійної плати та відшкодування фактичних витрат Комісіонера у відповідача перед позивачем на даний час відсутня.

Аналізуючи правовідносини, що склались між сторонами щодо підстав для закриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у частині першій статі 231 Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо: 2) відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. На підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України закриття провадження у справі можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

На момент відкриття провадження у справі - 13.12.2021 у ПрАТ «КЗВВ» перед ДК «Укрспецекспорт» була наявна заборгованість зі сплати комісійної плати у розмірі 1100877,94грн та відшкодування фактичних витрат комісіонера у розмірі 4128451,48грн.

Відповідачем проведено оплату 02.03.2023 на суму 5229329,42грн, а отже після відкриття провадження у справі, відтак спір між сторонами щодо факту здійснення вказаної оплати відсутній, тому в цій частині наявні підстави для закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору.

Відповідно до частини третьої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Предметом спору в даній справі також є матеріально-правова вимога позивача про стягнення нарахованих ним пені, інфляційних втрат та 3% річних у зв?язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов?язань з оплати поставленого товару за договором комісії, сплати комісійної плати та фактичних витрат комісіонера.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі порушення боржником виконання грошового зобов?язання у нього в силу закону за вимогою кредитора виникає обов?язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов?язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Грошовим є зобов?язання, за яким боржник зобов?язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Враховуючи положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов?язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов?язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з розрахунку позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сукупній сумі 78080,78грн, що нараховані наступним чином:

на заборгованість за поставлений товар в розмірі 1595498,8грн за період з 11.06.2021 по 30.07.2021 в сумі 6556,84грн;

на заборгованість з оплати фактично понесених витрат комісіонера в розмірі 4532952,68грн за період з 04.06.2021 по 30.07.2021 в сумі 21236,57грн;

на заборгованість з оплати фактично понесених витрат комісіонера в розмірі 4128451,48грн за період з 31.07.2021 по 12.11.2021 в сумі 35629,10грн;

на заборгованість з оплати комісійної плати в розмірі 1100877,94грн за період з 04.06.2021 - 12.11.2021 в сумі 14658,27грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що він здійснений методологічно та арифметично неправильно в частині нарахувань на заборгованість за поставлений товар та з оплати фактично понесених витрат комісіонера, зокрема позивачем безпідставно збільшено період нарахування на 30.07.2021, з урахуванням здійснення проплати 30.07.2021, внаслідок чого судом здійснено власний розрахунок.

Згідно здійсненого судом за допомогою програми «Калькулятор підрахунку штрафів» Інформаційно-правові системи ЛІГА:ЗАКОН розрахунку, дійсний розмір 3% річних становить 77577,08грн, який нарахований таким чином:

на заборгованість за поставлений товар в розмірі 1595498,8грн за період з 11.06.2021 до 29.07.2021 в сумі 6425,71грн;

на заборгованість з оплати фактично понесених витрат комісіонера в розмірі 4532952,68грн за період з 04.06.2021 по 29.07.2021 в сумі 20864,00грн.

на заборгованість з оплати фактично понесених витрат комісіонера в розмірі 4128451,48грн за період з 31.07.2021 по 12.11.2021 в сумі 35629,10грн;

на заборгованість з оплати комісійної плати в розмірі 1100877,94грн за період з 04.06.2021 - 12.11.2021 в сумі 14658,27грн.

Відтак, сума 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача становить 77577,08грн. В іншій частині заявлених до стягнення 3% річних суд відмовляє за безпідставністю.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. (п.п.3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов?язань»).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Крім того, відповідно до роз?яснення Верховного Суду викладеного в постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку останнім заявлено до стягнення інфляційні втрати в загальній сумі 69113,51грн, що нараховані наступним чином:

на заборгованість за поставлений товар в розмірі 1595498,8грн за період з 11.06.2021 по 30.07.2021 в сумі 0,00 грн;

на заборгованість з оплати фактично понесених витрат комісіонера в розмірі 4532952,68грн за період з 04.06.2021 по 30.07.2021 в сумі 13607,92грн;

на заборгованість з оплати фактично понесених витрат комісіонера в розмірі 4128451,48грн за період з 31.07.2021 по 12.11.2021 в сумі 41185,43грн;

на заборгованість з оплати комісійної плати в розмірі 1100877,94грн за період з 04.06.2021 по 12.11.2021 в сумі 14320,16грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що останній здійснено позивачем методологічно та арифметично неправильно, оскільки період нарахування визначений у календарних датах, а не у місяцях, внаслідок чого судом здійснено власний розрахунок.

Згідно здійсненого судом за допомогою програми «Калькулятор підрахунку штрафів» Інформаційно-правові системи ЛІГА:ЗАКОН розрахунку, дійсний розмір інфляційних втрат становить 121466,72грн, який нарахований таким чином:

на заборгованість за поставлений товар в розмірі 1595498,80грн за період червень -липень 2021 в сумі 4789,69грн;

на заборгованість з оплати фактично понесених витрат комісіонера в розмірі 4532952,68грн за період червень - липень 2021 в сумі 13607,92грн;

на заборгованість з оплати фактично понесених витрат комісіонера в розмірі 4128451,48грн за період з серпень жовтень 2021 в сумі 78712,16грн;

на заборгованість з оплати комісійної плати в розмірі 1100877,94грн за період з червень жовтень 2021 в сумі 24 356,95грн.

Разом з тим, враховуючи, що згідно ст. 237 ГПК України суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі в сумі 69113,51грн.

Приписами частини першої статті 230 ГК України унормовано, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов?язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов?язання.

Як визначено нормою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов?язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина шоста статті 231 ГК України).

Статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов?язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зі змісту пункту п.9.1 Договору комісії вбачається, що у разі невчасного перерахування Комітентом коштів згідно з умовами даного Договору, Комітент зобов?язується сплатити Комісіонеру пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення платежу, від суми неперерахованих коштів, за кожний день невчасного перерахування. Сума нарахованих штрафних санкцій за Договором не може перевищувати 5 відсотків від ціни Товару за Договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку останнім заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 208100,50грн, що нарахована наступним чином:

на заборгованість за поставлений товар в розмірі 1595498,8грн за період з 11.06.2021 по 30.07.2021 в сумі 16566,97грн;

на заборгованість з оплати фактично понесених витрат комісіонера в розмірі 4532952,68грн за період з 04.06.2021 по 30.07.2021 та заборгованість в розмірі 4128451,48грн за період з 31.07.2021 по 12.11.2021 в сумі 152218,60грн;

на заборгованість з оплати комісійної плати в розмірі 1100877,94грн за період з 04.06.2021 по 12.11.2021 в сумі 39314,93грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що він здійснений методологічно та арифметично неправильно, зокрема позивачем безпідставно збільшено період нарахування на 30.07.2021, з урахуванням здійснення проплати 30.07.2021, внаслідок чого судом здійснено власний розрахунок.

Згідно здійсненого судом за допомогою програми «Калькулятор підрахунку штрафів» Інформаційно-правові системи ЛІГА:ЗАКОН розрахунку, дійсний розмір пені становить 413514,49грн, який нарахований таким чином:

на заборгованість за поставлений товар в розмірі 1595498,8грн за період з 11.06.2021 до 29.07.2021 в сумі 32434,52грн;

на заборгованість з оплати фактично понесених витрат комісіонера в розмірі 4532952,68грн за період з 04.06.2021 по 29.07.2021 в сумі 105189,34грн.

на заборгованість з оплати фактично понесених витрат комісіонера в розмірі 4128451,48грн за період з 31.07.2021 по 12.11.2021 в сумі 197260,80грн;

на заборгованість з оплати комісійної плати в розмірі 1100877,94грн за період з 04.06.2021 по 12.11.2021 в сумі 78629,83грн.

Разом з тим, враховуючи, що згідно ст. 237 ГПК України суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми пені підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі в сумі 208100,50грн.

Відповідачем під час розгляду справи заявлені клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій від 27.01.2022 та від 19.09.2021 року.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру розмір штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

За приписами частини 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов?язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов?язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов?язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Поняття штрафних санкцій визначено приписами ч.1 ст.230 ГК України, зокрема, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов?язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов?язання. Аналогічні приписи містить ст. 549 ЦК України, яка визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання.

Таким чином, згідно умов ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір пені та штрафу як штрафних санкцій.

У своїх клопотаннях про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач вказує, що розмір пені та штрафу на загальну суму 355294,79грн є великим тягарем для підприємства.

Вказана відповідачем сума є сукупним розміром заявлених позивачем до стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, відтак суд дійшов висновку, що відповідачем хибно отожнюються суми нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, які за своєю природою не є штрафними санкціями до нарахованої позивачем пені.

Суд приймає до уваги правову позицію, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. по справі №902/417/18, в якій зазначено, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Велика Палата Верховного Суду також вказала, що пеня, відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Слід зазначити, що у межах справи №902/417/18 судами було встановлено, що умовами укладеного між сторонами договору поставки було передбачено сплату боржником 40% річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96% відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. Тобто, розмір відсотків у співвідношенні до розміру відсотків, що встановлені ст.625 ЦК України, був істотно збільшений, наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь були більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання

Суд приходить до висновку, що обставини у справі, що розглядається, та у справі №902/417/18 не є подібними, оскільки ставка відсотків річних (3%), яку застосовує при розрахунку відсотків позивач, передбачена законом (ч.2 ст.625 ЦК України), та відповідно не є завищеною на відміну від ставки річних у справі №902/417/18 (до 40% та 96%), тому, оскільки відсутня очевидна неспівмірність заявленої до стягнення суми, підстави для зменшення 3% річних відсутні.

Аналогічні висновки щодо застосування правового висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. по справі №902/417/18, наведені у постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №910/8396/20, від 07.09.2022 року у справі № 910/9911/21.

Також не підлягають зменшенню суми інфляційних нарахувань, оскільки їх стягнення має на меті компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, порядок та спосіб їх нарахування встановлені законодавчо - індекси є єдиними для всіх суб`єктів господарювання. Приписи ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України не надають суду право вирішувати питання щодо їх зменшення.

Враховуючи викладене, судом розглядається клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій щодо нарахованої пені на суму 208100,50грн.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов?язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов?язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов?язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов?язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов?язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Водночас, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Так, зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

За частиною 2 статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов?язань.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов?язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Обґрунтовуючи свої клопотання відповідач вказує, що фінансові показники у 2021 та 2022 році є збитковими, чистий дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) зменшилась, зменшився прибутку від звичайної діяльності, зменшився чистий прибуток. Також відповідач посилається на введення воєнного стану з 24.02.2022 року, що спричинює наявність форс-мажорних обставин, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року. Підприємство є виконавцем державних замовлень оборонного характеру, що для держави є дуже важливим, сплата штрафних санкцій для нього стане непосильним тягарем.

Відповідно до вимог статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов?язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов?язків щодо доказів.

За ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Судом досліджено надані відповідачем звіти про фінансові результати, відповідно до яких чистий дохід підприємства за 9 місяців 2021 року та за 1 квартал 2021 року становить менший показник ніж аналогічний період минулого року. Разом з тим, за 1 півріччя 2021 року підприємство отримало чистий дохід більше ніж в аналогічному періоді минулого року.

У підприємства відсутній прибуток за 9 місяців 2021 року та за 1 квартал 2021 року, що аналогічно ситуації у попередньому році. Одночасно, за 1 півріччя 2021 року підприємство отримало прибуток, на відміну від аналогічного періоду минулого року.

Щодо збитків, то за 9 місяців 2021 року та за 1 квартал 2021 року вони становлять менше, ніж в аналогічному періоді минулого року, а за 1 півріччя 2021 року вони взагалі відсутні у підприємства на відміну від аналогічного періоду минулого року.

Доказів на підтвердження фінансових показників у 2022 році відповідач суду не надав.

Таким чином, на переконання суду ПрАТ «КЗВВ» не є повністю збитковим, як стверджує відповідач.

Одночасно, навіть наявність факту незадовільного фінансового стану підприємства як такого не є безумовною обставиною для зменшення штрафу, оскільки відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб?єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Вказана правова норма встановлює, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності.

Відповідач як самостійна юридична особа, повинен нести самостійну відповідальність за невиконання умов договору згідно частини 1 ст. 96, ст.ст. 525,526 ЦК і ст.193 ГК України.

Згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач - ПрАТ «КЗВВ» зареєстровано за адресою: 84306, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 6.

Загальновідомим фактом є те, що на час розгляду справи має місце ведення активних бойових дій на території Донецької області.

Відповідно до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10.12.2022, що затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 квітня 2022 року за № 453/37789 із змінами, до таких громад віднесена Краматорська міська територіальна громада.

Разом з тим, у клопотанні відповідач не вказує, до яких наслідків в його господарській діяльності призвели обставини пов`язані з збройною агресією, не надає відповідних доказів, що він в цілому позбавлений можливості вести господарську діяльність з метою отримання прибутку або його діяльність є істотно обмеженою, навпаки, з наданих звітів про фінансові результати вбачається, що підприємство здійснювало свою господарську діяльність у 2021 році, а с своїх письмових поясненнях відповідач зазначив, що ним перераховано суму заборгованості позивачу задля запобігання блокування роботи підприємства у період воєнного стану у державі, адже останнє виконує наразі чотири державні контракти оборонного призначення. Відтак, ПрАТ «КЗВВ» наразі є працюючим підприємством.

Під час підготовчого засідання уповноважений представник відповідача усно повідомив суд, що на територію підприємства було влучання під час обстрілу, що спричинило руйнування офісних приміщень, однак будь-яких доказів на підтвердження наведеного, зокрема, звернення з цього приводу до відповідних державних органів, посилань щодо цього факту, які б містились у відкритому доступі у мережі Інтернет, відповідач суду не надав.

Посилання відповідача, що підприємство є виконавцем державних замовлень оборонного характеру, що для держави є дуже важливим суд не приймає як безумовну підставу зменшення штрафних санкцій, адже ДК «Укрспецекспорт» вочевидь також є підприємством, що виконує аналогічні функції.

Також суд вбачає, що відповідач у своїх клопотаннях не визначив конкретний розмір, на який він просить суд зменшити штрафні санкції, з наведенням підстав та доказів на підтвердження необхідності зменшення саме до такого розміру.

Суд зазначає, що штрафні санкції у розмірі, визначеному судом складають 2,88% від сукупної суми заявлених позовних вимог, тому підстави вважати, що стягнення штрафних санкцій вочевидь перетворюється на несправедливо непомірний тягар для підприємства відповідача та не спрямовано на розумне стимулювання відповідача виконувати зобов?язання, відсутні.

У клопотанні про зменшення штрафних санкцій відповідач також посилається на лист Торгово - промислової палати № 2024/02.0-7.1 на 28.02.2022, в якому засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (частина перша статті 617 ЦК України).

У частинах першій, другій статті 205 Господарського кодексу України наголошується, що господарське зобов`язання припиняється неможливістю виконання у разі виникнення обставин, за які жодна з його сторін не відповідає, якщо інше не передбачено законом. У разі неможливості виконання зобов`язання повністю або частково зобов`язана сторона з метою запобігання невигідним для сторін майновим та іншим наслідкам повинна негайно повідомити про це управнену сторону, яка має вжити необхідних заходів щодо зменшення зазначених наслідків. Таке повідомлення не звільняє зобов`язану сторону від відповідальності за невиконання зобов`язання відповідно до вимог закону.

Згідно з частиною другою статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналіз вищенаведених правових норм засвідчує, що підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, за загальним правилом, є неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереробної сили відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до частини першої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме, зокрема: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога (частина друга статті 14-1 Закону).

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 вказав, що ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань, якщо це невиконання спричинене обставинами нездоланної сили (форс- мажорні обставини), у тому числі, але не тільки: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув грунту, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, інші стихійні лиха тощо, за умови, що дані обставини безпосередньо вплинули на виконання Договору. У цьому випадку строки виконання зобов`язань за цим Договором продовжуються на час дії таких обставин.(п.8.1 Договору комісії).

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

В підтвердження наявності форс-мажорних обставин відповідач послався на Лист від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет https://ucci.org.ua/uploads/files/621cba543cda.pdf, та адресований всім, кого це стосується. Торгово-промислова палата України на підставі статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.97 № 671 1/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами шляхом видачі сертифіката.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереробної сили) встановлено в пункті 6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), згідно якому форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (пункт 6.12 Регламенту).

Контекстний зміст статті 14-1 Закону, а також вимоги Регламенту, дають підстави дійти висновку, що сертифікат, про який йдеться у зазначеному Законі, є індивідуальним актом, який стосується конкретних учасників договірних відносин, конкретного договору та конкретних договірних зобов`язань.

Натомість, загальний офіційний Лист Торгово-промислової палати України, розміщений в мережі Інтернет 28.02.2022, не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

З огляду на наведене господарський суд визнає, що у розумінні наведених положень правових актів, Лист ТПП України не є сертифікатом та не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали певні форс-мажорні обставини, наслідком чого є звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Факт військової агресії Російської Федерації проти України, введення в державі воєнного стану не можуть бути беззаперечним доказом наявності форс-мажорних обставин, за відсутності доказів безпосереднього впливу на реальну можливість виконання Стороною договору своїх зобов`язань цих обставин.

Суд зазначає, що перед тим, як з?ясовувати правову природу обставин, які перешкодили належному виконанню договору, та їх правових наслідків, він повинен з?ясувати право сторони посилатися на наявність форс-мажорних обставин.

Повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов?язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення, має бути прямо зазначено в договорі (подібний за змістом правовий висновок міститься у пункті 5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21).

Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов?язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21.

Сторонами у договорі узгоджений певний порядок повідомлення контрагента про настання форс-мажорних обставин, зокрема, умовами п. 8.2 Договору комісії встановлено, що сторона, яка не може виконати зобов`язання в силу таких обставин має без необґрунтованої затримки та не пізніше, ніж впродовж 15 днів повідомити про це іншу сторону в письмовій формі. Несвоєчасне повідомлення про обставини нездоланної сили позбавляє права відповідну Сторону посилатися на них для виправдання невиконання зобов`язань.

Таким чином, сторонами у договорі узгоджений порядок повідомлення контрагента про настання форс-мажорних обставин та закріплено правило втрати права посилання на наявність форс-мажорних обставини у разі недотримання вказаного порядку.

Відповідач не надав доказів звернення до позивача з повідомленням про настання форс-мажорних обставин у встановлений Договором строк, а отже, втратив право посилатись на обставини форс-мажору в контексті п. 8.2 Договору комісії.

Враховуючи інтереси сторін, наявність порушеного права позивача, велику тривалість прострочення виконання грошового зобов?язання відповідачем, з метою дотримання балансу інтересів сторін, принципів розумності та справедливості, суд відмовляє у задоволенні клопотань ПрАТ «КЗВВ» про зменшення розміру штрафних санкцій.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд, враховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі в зв`язку із відсутністю предмету спору в розмірі 5229329,42грн, в іншій частині позовні вимоги суд частково задовольняє, а саме, стягненню з ПрАТ «КЗВВ» на користь ДК «Укрспецекспорт» підлягає пеня в сумі 208100,50грн, 3% річних в сумі 77577,08грн, інфляційні втрати в сумі 69113,51грн, у задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Розподіл судових витрат

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи.

Положеннями ч.4 ст.231 Господарського процесуального кодексу України унормовано обов?язок суду вирішення питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету у разі закриття провадження по справі.

За приписами п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв?язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки судом закрито провадження по справі на суму заборгованості у зв?язку із відсутністю предмету спору в розмірі 5229329,42грн , відповідно сплачений судовий збір в цій частині становить 78439,94грн.

В матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про повернення йому суми сплаченого судового збору за позовними вимогами, провадження за якими закрито судом, у зв?язку з чим суд не вирішує питання щодо повернення судового збору в цій частині. Суд констатує, що право позивача на звернення з вказаним клопотанням не вичерпано фактом прийняття рішення суду у справі.

Судовий збір, відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені в сумі 354791,09грн від заявлених 355294,79грн після закриття провадження, на відповідача покладається судовий збір в сумі 5321,86грн.

Враховуючи запровадження дистанційного режиму роботи Господарського суду Донецької області віддалено, суд констатує часткову відсутність можливості відтворення у програмі віддаленого доступу сканованих матеріалів справи, які досліджувались під час прийняття судового рішення, з технічних причин, що унеможливило підписання повного тексту рішення суду в строк, визначений ст. 233 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Закрити провадження у справі № 905/2173/21 в частині позовних вимог про стягнення комісійної плати у розмірі 1100877,94грн та фактичних витрат комісіонера у розмірі 4128451,48грн за відсутністю предмету спору.

Позовні вимоги Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» до Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Міністерства оборони України про стягнення пені у розмірі 208100,50грн, 3% річних у розмірі 78080,78грн, інфляційних втрат у розмірі 69113,51грн задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» (адреса місцезнаходження: 84306, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 6; ) на користь Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (адреса місцезнаходження: 04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 36; ) пеню в сумі 208100,50грн, 3% річних в сумі 77577,08грн, інфляційні втрати в сумі 69113,51грн, судовий збір у розмірі 5321,86грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено в судовому засіданні 25.05.2023.

Повний текст рішення складено та підписано 07.07.2023.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова