РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2023 м. КиївСправа № 910/4152/23

За позовом: приватного акціонерного товариства "СТОМАТОЛОГІЧНА ПОЛІКЛІНІКА ПЕЧЕРСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА";

до: комунального підприємства "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ПЕЧЕРСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА";

про: стягнення 15.706,59 грн.

Суддя Сергій Балац

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Приватне акціонерне товариство "СТОМАТОЛОГІЧНА ПОЛІКЛІНІКА ПЕЧЕРСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до комунального підприємства "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ПЕЧЕРСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА" (далі - відповідач) про стягнення 15.706,59 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем здійснено подвійну сплату заборгованості за укладеним між сторонами спору договором про надання послуг від 01.12.2019 № 747 Л. у вигляді часткового погашення поточної заборгованості та сплату грошових коштів на виконання рішення господарського суду м. Києва від 24.01.2022 у справі № 910/17553/21, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 15.706,59 грн., з яких: 11.622,80 грн. - розмір надмірно сплаченої суми заборгованості та 4.083,79 грн. - збитки (2.270,00 грн. - сума судового збору, 1.658,28 грн. - розмір винагороди приватного виконавця та інших витрат виконавчого провадження, 155,51 грн. - комісія банку).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4152/23 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

До господарського суду надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи із заявою про поновлення строку на подання такої заяви.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням: несвоєчасного здійснення позивачем розрахунків за договором про надання послуг від 01.12.2019 № 747 Л.; наявність часткової переплати за таким договором; наявність підстав для щомісячного зменшення суми переплати на суму наданих послуг, або повернення надмірно сплачених сум за наслідками проведення спільної звірки розрахунків за договором.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив про подвійність отримання відповідачем грошових коштів за договором та на реальність понесення збитків.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, укладено договір про надання послуг від 01.12.2019 № 747 Л. (далі - Договір), відповідно до предмету якого відповідач зобов`язується надати позивачу послуги пропорційно до займаної позивачем площі приміщення, яка становить 153,40 кв.м. - перший поверх, вхід окремий, у житловому будинку № 14/13 на вул. Немировича-Данченка у м. Києві, згідно з додатком № 1, який є невід`ємною частиною даного Договору з періодичністю та строками, зазначеними в додатку № 2, який є невід`ємною частиною даного Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Рішенням господарського суду м. Києва від 24.01.2022 у справі № 910/17553/21 позов задоволено повністю, стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість за Договором в сумі 11.622,80 грн. в період з 01.07.2020 по 31.08.2021.

Позивач стверджує про: відсутність здійснення господарської діяльності з 2020 до середини 2021; часткове здійснення оплат на користь відповідача за Договором в процесі розгляду справи № 910/17553/21; добровільну сплату грошових коштів на користь державного виконавця з виконання рішення від 24.01.2022 у справі № 910/17553/21 в сумі 15.551,08 грн., з яких: 11.622,80 грн. - заборгованість, 2.270,00 грн. - сума судового збору, 1.658,28 грн. - винагорода приватного виконавця та інших витрат виконавчого провадження.

Приймаючи до уваги подвійну сплату заборгованості за Договором позивач звернувся до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 15.706,59 грн., з яких: 11.622,80 грн. - розмір надмірно сплаченої суми заборгованості та 4.083,79 грн. - збитки (2.270,00 грн. - сума судового збору, 1.658,28 грн. - розмір винагороди приватного виконавця та інших витрат виконавчого провадження, 155,51 грн. - комісія банку).

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Приписи частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплюють за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов`язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Положенням частин 1, 4 статті 328 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Відтак, позивач не позбавлений права на отримання безпідставно одержаних коштів за виконавчим документом при зверненні до суду із заявою в порядку приписів статті 328 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи належне обґрунтування такої заяви.

Правилами статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і оді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Таким чином, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 25.02.2015 № 910/1913/14 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 910/7123/18.

Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з невірно обраним позивачем способом захисту порушеного права та неможливості застосування до спірних правовідносин приписів статті 1212 Цивільного кодексу України.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 та пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати позивача у вигляді витрат на правову допомогу, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Cуддя Сергій Балац