ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2023 р. м. Київ Справа № 911/462/23

Господарський суд Київської області в складі

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/462/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлок ТТ», м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця Пилипенка Олексія Анатолійовича,

м. Ірпінь Київської області

про стягнення 342 624,36 грн

Представники:

від позивача: Примєрова С.І., адвокат, ордер серії АЕ № 1179861 від 08.02.2023;

від відповідача: Іваницька О.В., адвокат, ордер серії АІ № 1402865 від 31.05.2023.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерлок ТТ» (далі-позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Пилипенка Олексія Анатолійовича (далі-відповідач) про стягнення 342 624,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань за Договором купівлі-продажу товару з розстрочкою платежу № 4-Р від 26.12.2022 в частині своєчасної оплати відповідачем отриманого ним товару у встановлені графіком строки.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.02.2023 відкрито провадження у справі № 911/462/23, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначений в підготовчому засіданні на 22.03.2023.

16.03.2023 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлок ТТ» надійшла заява (вх. № 2101/23) про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 671 596,00 грн заборгованості, а також нараховані неналежним виконанням грошового зобов`язання 30 819,81 грн пені, 1 849,19 грн 3 % річних та 2 350,59 грн інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду від 22.03.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлок ТТ» (вх. № 2101/23) прийнято до розгляду; підготовче засідання відкладено на 12.04.2023.

Ухвалою господарського суду від 12.04.2023 продовжений строк проведення підготовчого провадження, а підготовче засідання у справі № 911/462/23 відкладено на 10.05.2023.

Ухвалою господарського суду від 10.05.2023 закрито підготовче провадження у справі № 911/462/23, а справу призначено до розгляду по суті на 31.05.2023.

Ухвалою суду від 31.05.2023 розгляд справи по суті відкладений на 14.06.2023.

13.06.2023 через канцелярію господарського суду від Фізичної особи-підприємця Пилипенка Олексія Анатолійовича надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 11563/23), в якому відповідач просить суд поновити строк для подачі відзиву на позовну заяву, заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Статтею 113 ГПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1). Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч. 2). Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (ч. 4).

Згідно із ч. 8 ст. 165 ГПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Так, ухвалами господарського суду від 17.02.2023, 22.03.2023 судом було визначено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позов із документальним обґрунтуванням його висновків, зокрема, у строк до 22.03.2023 та 07.04.2023 відповідно.

Поруч з цим, ухвалою суду від 12.04.2023 судом був продовжений строк проведення підготовчого провадження та наданий відповідачу строк для подання відзиву на позов до 10.05.2023.

Ухвалою господарського суду від 10.05.2023 було закрито підготовче провадження у справі № 911/462/23, а справу призначено до розгляду по суті на 31.05.2023. Ухвалою суду від 31.05.2023 розгляд справи по суті був відкладений на 14.06.2023.

Ухвали суду направлялися відповідачу на адресу зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витяг з якого зроблений судом.

Ухвали суду від 17.02.2023 та від 22.03.2023, які надсилалися на адресу відповідача, повернуті підприємством зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання».

Ухвала суду від 12.04.2023 отримана відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвала суду від 10.05.2023 отримана відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Жодних клопотань в період з 17.02.2023 (дата відкриття провадження у справі) до 31.05.2023 (дата судового засідання розгляду справи по суті) від відповідача не надходило.

Заявляючи про поновлення строку для подання відзиву представник відповідача зазначає, що відповідач не обізнаний з положеннями ст. 165 ГПК України, яка передбачає право відповідача на викладення заперечень проти позовних вимог у формі відзиву на позовну заяву.

Суд зазначає, що в ухвалах суду від 17.02.2023, від 22.03.2023 та від 12.04.2023 зобов`язувалось відповідача у встановлені строки подати відзив на позовну заяву з документальним обґрунтуванням його висновків.

Також, представник відповідача зазначав, що оскільки ухвалами суду від 07.03.2023, 22.03.2023, 12.04.2023 та 10.05.2023 за клопотанням представника позивача було постановлено здійснювати розгляд справи в режимі відеоконференції за допомогою системи «EasyCon», тому відповідач прийшов до хибного висновку, що вищевказаними ухвалами йому також було надано можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, тому відповідач у дні судових засідань намагався приєднатися до відеоконференції.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 197 ГПК України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Як зазначав суд вище, жодних клопотань від відповідача не надходило.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги той факт, що судом вжито всіх заходів для повідомлення ФОП Пилипенка Олексія Анатолійовича про розгляд справи № 911/462/23 за його участю; ухвалами суду встановлювався відповідачу строк на подання відзиву до 10.03.2023, до 07.04.2023 та до 26.04.2023; в силу приписів ст. 119 ГПК України, суд поновлює (продовжує) пропущений процесуальний строк коли визнає причини такого пропуску поважними, проте відповідачем не доведено поважності причин такого пропуску, в клопотанні про поновлення строку суд відмовляє, відзив на позовну заяву, поданий відповідачем 13.06.2023, судом не приймається.

Присутній в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові; представник відповідача усно заперечував проти позову та просив суд відмовити в його задоволенні вважаючи укладений між сторонами договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу удаваним правочином, а тому заборгованість не може бути стягнута з відповідача за удаваним правочином.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

26.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерлок ТТ» (позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Пилипенко Олексієм Анатолійовичем (відповідач, покупець) укладений Договір купівлі-продажу товару з розстрочкою платежу № 4-Р, за умовами п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором постачальник зобов`язується продати (передати у власність) покупцеві, а покупець зобов`язується купити (прийняти та оплатити) товари медичного призначення, у кількості, асортименті та за ціною зазначеній у специфікації (додаток № 1) до договору, що є його невід`ємною частиною.

Ціни на товар, що постачається за цим договором, зазначаються у специфікації до договору (п. 2.1 договору).

До ціни товару включена вартість тари, пакування і маркування (п. 2.2 договору).

Загальна сума договору становить - 2 686 386,30 грн, в т.ч. ПДВ 175 744,90 грн (п. 2.3 договору).

Умовами п. 3.1 договору визначено, що поставка товару здійснюється у відповідності до специфікації.

Підтвердженням фактичного отримання покупцем товару є видаткова накладна, один примірник якої надається покупцю, а другий залишається у постачальника (п. 3.3 договору).

Пунктом 5.1 договору визначено, що оплата вартості товару здійснюється покупцем протягом восьми місяців з моменту укладення цього договору щомісячно у сумі, не менше ніж 335 798,00 грн та не пізніше 25 числа поточного місяця, згідно з графіком платежів:

з 15.01.2023 до 25.01.2023 - 335 798,00 грн;

з 15.02.2023 до 25.02.2023 - 335 798,00 грн;

з 15.03.2023 до 25.03.2023 - 335 798,00 грн;

з 15.04.2023 до 25.04.2023 - 335 798,00 грн;

з 15.05.2023 до 25.05.2023 - 335 798,00 грн;

з 15.06.2023 до 25.06.2023 - 335 798,00 грн;

з 15.07.2023 до 25.07.2023 - 335 798,00 грн;

з 15.08.2023 до 25.08.2023 - 335 800,30 грн.

Умовами п. 8.1 договору визначено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності 26.12.2022. Строк дії договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 договору та закінчується 25.08.2023, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

26.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерлок ТТ» та Фізичною особою-підприємцем Пилипенко Олексієм Анатолійовичем підписана Специфікація № 1, за якою між позивачем та відповідачем погоджені товар, який поставляється, кількість, ціна та його загальна вартість.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору № 4-Р від 26.12.2022 ним було поставлено відповідачу товар на загальну суму 2 686 386,30 грн, про що свідчить наявна в матеріалах справи видаткова накладна № 2310 від 26.12.2022.

Видаткова накладна підписана представником позивача та відповідача та скріплена печатками.

Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний у видаткових накладних товар прийнятий відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

Однак, як стверджує позивач, в порушення умов договору, взятих на себе зобов`язань та у строк, визначений у графіку, оплата, яка мала була здійснена до 25.01.2023 в сумі 335 798,00 грн та до 25.02.2023 в сумі 335 798,00 грн залишена відповідачем не сплаченою.

За твердженням позивача наявна за відповідачем заборгованість в загальній сумі 671 596,00 грн лишається не оплаченою, що і стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Представник відповідача зазначав, що договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу № 4-Р від 26.12.2022 є удаваним правочином, волевиявлення відповідача не було спрямовано на виникнення у нього прав і обов`язків, що встановлюються договором купівлі-продажу на момент його підписання, відповідач мав на увазі інші правовідносини, які вже фактично існували між сторонами з 2017 року на підставі різноманітних господарських договорів, які передбачали після отримання відповідачем товарів їхню подальшу реалізацію третім особам.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Представник відповідача зазначив, що сторони насправді хотіли укласти дилерський договір.

Дилерські договори належать до змішаних договорів, оскільки мають своїм предметом, як вчинення дій з купівлі-продажу товару, так і надання послуг із подальшого просування (реалізації) товару на ринку третім особам (роздрібним споживачам).

За своєю правовою природою такі договори найбільш наближені до договорів поставки, оскільки укладаються між суб`єктами підприємницької діяльності і спрямовані на оплатну передачу майна у власність дилера; та агентських договорів, через наявність у предметі дилерського договору обов`язку дилера в подальшому відчужити товар третім особам на визначених цим договором умовах, що передбачають надання послуг (маркетингових, консультаційних, рекламних, післяпродажного сервісу тощо).

Позивач заперечував, щодо удаваності договору купівлі-продажу товару з розстрочкою платежу, та наполягав, що при його укладенні у позивача був намір та бажання укласти саме договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу.

Як зазначалось раніше дилерський договір містить в собі умови договору поставки (купівлі-продажу), оскільки спрямовані на оплатну передачу майна у власність дилера.

Передача товару позивачем відповідачу підтверджується видатковою накладною № 2310 від 26.12.2022, підписання якої не заперечується відповідачем, підпис засвідчений печаткою.

Щодо того, що сторонами при укладенні договору купівлі-продажу мався на увазі дилерський договір, а саме його друга складова агентський договір, то на підтвердження цього відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів.

Також представник відповідача стверджує, що між сторонами тривалі підприємницькі стосунки, з огляду на що між сторонами склалася усталена ділова практика щодо фіксації руху товару за допомогою листування в месенджерах. Відповідач стверджує, що передача товару відбувалась впродовж 2022 року, що підтверджується листуванням в месенджерах.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Видаткова накладна № 2310 від 26.12.2022, підписання якої не заперечується відпоідачем, є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки місить інформацію про господарську операцію та про осіб, які її вчинили.

Листування в месенджері, на які посилається представник відповідача, не містять обов`язкових реквізитів, встановлених зазначеним вище Законом, та не дають можливість ідентифікувати господарську операцію (із зазначенням товару, кількості та ціни) та осіб, які її вчинили.

Суд зазначає, що представник відповідача не заперечував щодо отримання відповідачем товарів, зазначених у накладній № 2310 від 26.12.2022 (крім п. 375 видаткової накладної набір інструменту для антиротаційних проксимально-стегнових стрижнів RFNA загальною вартістю 115 000,00 грн).

Доказів повернення товару (первинних документів) до суду не надано.

Відповідачем не зазначено про оплату/часткову оплату отриманого товару, доказів не надано, контррозрахунку заборгованості до суду не надано.

Представник відповідача зазначав, що товар, який зазначений у п. 375 видаткової накладної № 2310 від 26.12.2022 набір інструменту для антиротаційних проксимально-стегнових стрижнів RFNA загальною вартістю 115 000,00 грн було повернуто позивачу, що зафіксовано в листі від 17.01.2022.

Первинних бухгалтерських документів, щодо такого повернення, до суду не надано. Договір купівлі-продажу та видаткова накладна датовані 26.12.2022, а дата повернення, про яке зазначає відповідач 17.01.2022. Відповідачем не доведено доказами, що повернення вказаного товару 17.01.2022 відбулось саме в межах спірного договору, оскільки відповідач зазначає про тривалі господарські стосунки з позивачем та про наявність інших договорів між сторонами.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не спростовано укладення між сторонами саме договору купівлі-продажу товару з розстрочкою платежу № 4-Р від 26.12.2022, передання позивачем та прийняття відповідачем товару за умовами вказаного договору за видатковою накладною № 2310 від 26.12 2022 в сумі 2 686 386,30 грн.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача в частині оплати переданого позивачем на підставі Договору купівлі-продажу товару з розстрочкою платежу № 4-Р від 26.12.2022 товару за періоди оплати з 15.01.2023 до 25.01.2023 та з 15.02.2023 до 25.02.2023, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 671 596,00 грн (335 798,00 грн + 335 798,00 грн) визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, в частині своєчасної оплати отриманого товару, позивач також просить суд стягнути з відповідача 30 819,81 грн пені, 2 350,59 грн інфляційних втрат та 1 849,19 грн 3 %річних.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 6.3 договору визначено, що у випадку прострочення платежу згідно графіку, установленого цим договором, постачальник стягує з покупця пеню в розмірі 1 % в день за кожен день прострочення від суми простроченого платежу.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання» розмір пені, передбачений статтею 1 Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Тобто, положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання» не встановлюють обмежень щодо визначення розміру пені, а передбачають обмеження розміру пені, що підлягає стягненню.

З розрахунку позивача вбачається, що ним при розрахунку пені застосовано подвійну облікову ставку НБУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти.

На підставі вказаних норм враховуючи, що надані позивачем розрахунки пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних є арифметично вірними, а отже вимоги позивача про стягнення з відповідача 30 819,81 грн пені, 2 350,59 грн інфляційних нарахувань та 1 849,19 грн 3 % річних визнаються судом та підлягають задоволенню.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовій збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Що стосується заявлених до стягнення з відповідача 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача, суд зазначає наступне.

Так, звертаючись до господарського суду із позовною заявою, позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги. В обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, позивачем були надані Договір про надання правничої допомоги від 06.02.2023, укладений між Адвокатським об`єднанням «Лозицький та партнери» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерлок ТТ», Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 08.02.2023, рахунок № 04 від 08.02.2023, платіжне доручення № 429 від 08.02.2023, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 4998 від 18.12.2020 та Ордер серії АЕ № 1179861 від 08.02.2023.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Так, 06.02.2023 між Адвокатським об`єднанням «Лозицький та партнери» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерлок ТТ» (клієнт) був укладений Договір б/н, за умовами п. 1.1 якого клієнт доручає, виконавець приймає на себе зобовязання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, при підготовці та судовому розгляді справи за позовом клієнта до Фізичної особи-підприємця Пилипенка Олексія Анатолійовича про стягнення заборгованості за Договором купівлі-продажу товару з розстрочкою платежу № 4-Р від 26.12.2022.

Відповідно до п. 4.1 договору на підтвердження надання послуг виконавцем, сторони даного договору укладають акти приймання-передачі послуг (робіт).

Пунктом 4.2 договору визначено, що за правничу допомогу, передбачену в п. 1.1 договору клієнт сплачує виконавцю плату в розмірі:

підготовка позовної заяви, супроводження справи (підготовка заяв з процесуальних питань та представництво в судових засіданнях) в суді першої інстанції - 7 000,00 грн;

підготовка заяв по суті, заяв з процесуальних питань (окрім суду першої інстанції) - 1 000,00 грн;

участь в судовому засіданні (окрім суду першої інстанції) - 1 000,00 грн.

Клієнт сплачує 7 000,00 грн за правничу допомогу, передбачену у п. 4.2 (пп. 1) договору на підставі виставленого його виконавцем рахунку протягом 5 робочих днів.

Умовами п. 7.1 договору визначено, що даний договір укладений на строк до 31.12.2023 та набирає чинності з моменту його підписання. Після закінчення строку дії договору, якщо сторони продовжують його виконувати, договір вважається поновленим на невизначений строк.

08.02.2023 між Адвокатським об`єднанням «Лозицький та партнери» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерлок ТТ» (клієнт) підписаний Акт № 04, за яким між сторонами погоджено, що виконавцем були проведені, а клієнтом прийнятті послуги з підготовки позовної заяви до Господарського суду Київської області за Договором про надання правничої допомоги від 06.02.2023.

Для оплати наданих послуг, Адвокатським об`єднанням «Лозицький та партнери» був сформований та виставлений рахунок № 04 від 08.02.2023 на суму 7 000,00 грн.

На підставі платіжного доручення № 429 від 08.02.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерлок ТТ» було перераховано на рахунок Адвокатського об`єднання «Лозицький та партнери» 7 000,00 грн.

Суд відзначає, що за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Як зазначено вище, платіжним доручення № 429 від 08.02.2023 підтверджена сплата позивачем Адвокатському об`єднанню «Лозицький та партнери» 7 000,00 грн за надання правничої допомоги.

Таким чином, проаналізувавши зміст вищевказаних доказів, наданих позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, суд вважає, що надані адвокатом послуги цілком відповідають критеріям реальності, розумності їх розміру та є такими, що підтверджуються матеріалами справи, а отже суд не вбачає наявності підстав для відмови або зменшення розміру витрат, заявлених позивачем.

Враховуючи надання суду документального підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, беручу до уваги задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд дійшов висновку, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, покладається судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пилипенко Олексія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлок ТТ» (50074, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Героїв-підпільників, 2, приміщення 10, ) 671 596 (шістсот сімдесят одну тисячу п`ятсот дев`яносто шість) грн 00 коп заборгованості, 30 819 (тридцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн 81 коп пені, 2 350 (дві тисячі триста п`ятдесят) грн 59 коп інфляційних нарахувань, 1 849 (одну тисячу вісімсот сорок дев`ять) грн 19 коп 3 % річних, 10 599 (десять тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 23 коп судового збору та 7 000 (сім тисяч) грн 00 коп судових витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 30.06.2023.

Суддя О.О. Христенко