ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023м. ДніпроСправа № 904/4638/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Лєшукової Н.М., розглянув спір

за первісним позовом Фізичної особи-підприємця Сущенко Віталія Володимировича, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

про стягнення заборгованості у сумі 113 260,36 грн.

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

до Фізичної особи-підприємця Сущенко Віталія Володимировича, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

про стягнення збитків у сумі 19 005,01 грн.

Представники:

від Фізичної особи-підприємця Сущенко Віталія Володимировича Калюпін Ю.В.

від Фізичної особи-підприємця Сущенко Віталія Володимировича Сущенко В.В.

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест" не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Сущенко Віталій Володимирович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 75 516,00 грн., що складають суму заборгованості за договором оренди майна з екіпажем № 10-03 від 26.08.2021; 12 456,82 грн. - пені, 747,40 грн. - річних, 4 540,14 грн. - інфляції грошових коштів та 20 000,00 грн. - моральної шкоди (з урахуванням уточненої позовної заяви від 18.05.2023).

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди майна з екіпажем № 10-03 від 26.08.2021 в частині повної та своєчасної оплати за орендоване майно.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на те, що заявлена позивачем сума основної заборгованості за спірним договором є завищеною у зв`язку з неврахуванням останнім часткової оплати відповідно до платіжних доручень № 1043 від 28.09.2022 на суму 6 000,00 грн. та № 1057 від 30.09.2022 на суму 5 000,00 грн.

До того ж, ТОВ "Компанія Транс-Інвест", заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує на те, що додані до позовної заяви акти виконаних робіт не містять підпису уповноваженої особи або директора відповідача, а також не скріплено печаткою підприємства останнього. Не надано позивачем до позовної заяви і доказів направлення вказаних актів виконаних робіт на адресу ТОВ "Компанія Транс-Інвест", а отже, останні не є узгодженими сторонами та не підлягають оплаті.

Також, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про те, що умовами спірного договору не встановлено санкцій за порушення грошових зобов`язань, а отже, нарахована позивачем пеня в сумі 8 059,02 грн. є безпідставною та не підлягає до примусового стягнення.

З урахуванням того, що строк оплати за спірним договором не настав, на думку відповідача, не підлягають і задоволенню нараховані позивачем суми річних та інфляції грошових коштів.

Щодо заявленої позивачем до стягнення моральної шкоди відповідач вказує на те, що ФОП Сущенко В.В. не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження наявності такої шкоди, не надано і доказів наявності причинного зв`язку між діями відповідача та шкодою, не містить позовна заява і обгрунтування розміру заявленої до стягнення суми.

Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу відповідач зазначає, що надана до позовних матеріалів угода про надання юридичних послуг від 12.10.2022 не містить посилань на те, що вказана угода укладена саме з метою надання професійної правничої допомоги ФОП Сущенко В.В. у спірних правовідносинах з ТОВ "Компанія Транс-Інвест" щодо стягнення заборгованості за договором оренди майна з екіпажем № 10-03 від 26.08.2021.

07.02.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест" до Фізичної особи-підприємця Сущенко Віталія Володимировича, в якій позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути збитки за договором оренди майна з екіпажем № 10-03 від 26.08.2021 у сумі 19 005,01 грн.

В обгрунтування зустрічних позовних вимог ТОВ "Компанія Транс-Інвест" зазначає, що 12.07.2022 Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті по вул. Чумацький шлях в м. Кривий Ріг, біля АЗС "РЛС" було проведено перевірку автобусу MERSEDES-BENZ SPRINTER державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який ФОП Сущенко В.В. надав в строкове оплатне володіння та користування ТОВ "Компанія Транс-Інвест" на підставі договору оренди майна з екіпажем № 10-03 від 26.08.2021, в результаті якої було виявлено порушення абзацу 3 частини 1 статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", що полягає у відсутності списку пасажирів, завіреного підписом перевізника. Про виявлене порушення складено акт № 326889 від 12.07.2022.

У подальшому, за вказане порушення Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті було винесено поставнову про застосування до ТОВ "Компанія Транс-Інвест" адміністративно-господарського штрафу № 346087 від 18.08.2022 на суму 17 000,00 грн., яку направлено на виконання до Металургійного відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі.

15.11.2022 Металургійним відділом державної виконавчої служби у м. Кривому Розі за виконавчим провадженням № АСВП: 70300944 стягнуто з ТОВ "Компанія Транс-Інвест" грошові кошти в сумі 19 005,01 грн. (штраф у сумі 17 000,00 грн., виконавчий збір у сумі 1 700,00 грн. та витрати виконавчого провадження у сумі 305,01 грн.).

Таким чином, позивач за зустрічним позовом вважає, що у зв`язку з порушенням орендодавцем - ФОП Сущенко В.В. вимог діючого законодавства та умов договору оренди майна з екіпажем № 10-03 від 26.08.2021, а саме, в частині не забезпечення наявності всіх передбачених чинним законодавством дозвільних і погоджувальних документів, а також не дотриманням працівником ФОП Сущенко В.В. технологічної дисципліни, ТОВ "Компанія Транс-Інвест" нанесено збитки в сумі 19 005,01 грн., які підлягають відшкодуванню саме відповідачем за зустрічним позовом - ФОП Сущенко В.В.

ФОП Сущенко В.В. не визнав вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві, посилаючись на те, що від ТОВ "Компанія Транс-Інвест" за період строку дії спірного договору жодної скарги на невиконання його умов не надходило.

До того ж, ФОП Сущенко В.В. зазначає про те, що він неодноразово звертався до керівника ТОВ "Компанія Транс-Інвест" з проханням щодо оформлення та надання паспорту маршруту.

Крім того, ФОП Сущенко В.В. наголошує на тому, що відповідно до акту № 326889 від 12.07.2022 Відділ державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті встановив порушення законодавства саме ТОВ "Компанія Транс-Інвест", у зв`язку з чим вимоги за зустрічним позовом є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою від 12.12.2022 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Сущенко Віталія Володимировича залишено без руху у зв`язку з тим, що остання подана без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164 Господарського процесуального кодексу України.

11.01.2023 від позивача надійшла уточнена позовна заява про усунення недоліків, у зв`язку з чим ухвалою суду від 16.01.2023 відкрито провадження у справі № 904/4638/22, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

30.01.2023 позивачем через канцелярію Господарського суду Дніпропетровської області подано заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої судом відмовлено, про що постановлено ухвалу від 31.01.2023.

13.02.2023 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест" залишено без руху, у зв`язку з тим, що остання подана без додержання вимог, викладених у статті 164 Господарського процесуального кодексу України.

23.02.2023 від позивача за зустрічним позовом надійшла заява про усунення недоліків зустрічної позовної заяви, у зв`язку з чим ухвалою суду від 27.02.2023 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест" для спільного розгляду з первісним позовом.

27.02.2023 судом вирішено розглядати справу № 904/4638/22 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22.03.2023, про що постановлено відповідну ухвалу.

20.03.2023 представником ФОП Сущенко В.В. подано заяву про відкладення розгляду справи, яка задоволена господарським судом, у зв`язку з чим ухвалою від 22.03.2023 підготовче засідання відкладено на 18.04.2023.

Ухвалою від 18.04.2023 господарським судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 29.05.2023 та відкладено підготовче засідання до 03.05.2023.

03.05.2023 та 23.05.2023 представником Фізичної особи-підприємця Сущенко Віталія Володимировича в підготовчому засіданні заявлялись усні клопотання про відкладення засідання в підготовчому провадженні, які задоволені судом, та підготовчі засідання відкладались відповідно до 23.05.2023 та до 29.05.2023.

29.05.2023 Фізичною особою-підприємцем Сущенком В.В. подані письмові пояснення.

Під час підготовчого провадження господарським судом вирішені питання, визначені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим господарським судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 20.06.2023, про що постановлено ухвалу від 29.05.2023.

20.06.2023 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши учасників процесу, господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

За первісним позовом:

Предметом доказування у даній справі за первісним позовом є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за орендоване майно за договором оренди майна з екіпажем № 10-03 від 26.08.2021, а також наявність/відсутність підстав для стягнення моральної шкоди.

26.08.2021 Фізичною особою-підприємцем Сущенко Віталієм Володимировичем (далі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест" (далі - орендар, відповідач) укладено договір оренди майна з екіпажем № 10-03 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець передає орендареві, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування (оренду) транспортні та технічні засоби, належні орендодавцеві (далі - орендоване майно), а саме: автобус MERSEDES-BENZ SPRINTER, заводський номер НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до змісту частини першої статті 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Експлуатація відповідно до його цільового призначення протягом строку оренди здійснюється персоналом орендодавця на його ризик (пункт 1.2. договору).

Відповідно до пункту 1.3. договору орендоване майно, зазначене у пункті 1.1. договору, передається в оренду для його використання орендарем за цільовим призначенням у його господарській діяльності на об`єктах, які визначаються орендарем.

Орендоване майно, зазначене у пункті 1.1. договору, належить орендодавцеві на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію. Право власності орендодавця на вказане майно набуте на законній підставі і ніким не оспорюється (пункт 1.4. договору).

Згідно з пунктом 2.1. договору орендоване майно, зазначене у пункті 1.1., є переданим орендодавцем і прийнятим орендарем в оренду за наявності акту приймання-передачі, підписаного у двох примірниках уповноваженими представниками сторін, який є невід`ємною частиною даного договору. Стан орендованого майна зазначається у вказаному акті.

Обов`зок зі складання акту приймання-передачі майна покладається на сторону, що здійснює передачу майна (пункт 2.6. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору орендна плата є платежем, який вносить орендар на користь орендодавця за користування орендованим майном.

Розмір орендної плати за даним договором становить 1 900,00 грн. без ПДВ за один день з відстрочкою платежу 10 календарних днів з моменту виставлення рахунку і може бути переглянутий виключно за угодою сторін (пункт 3.2.).

Згідно з пунктом 3.3. договору орендна плата перераховується орендарем орендодавцю шляхом перерахування коштів на банківський рахунок орендодавця щомісячно на підставі наданих орендодавцем рахунків на оплату. Підставою для виставлення орендодавцем орендареві рахунків на внесення орендної плати є двосторонні акти виконаних робіт.

Цей договір діє з моменту його підписання сторонами до 31.12.2022, а у частині взаєморозрахунків - до повного виконання. Припинення даного договору не звільняє сторони від проведення остаточного розрахунку та відповідальності за порушення, які мали місце протягом дії договору (п.п. 6.1., 6.3.).

На виконання умов спірного договору позивач у період з серпня 2021 по вересень 2022 надав відповідачеві в оренду майно - автобус MERSEDES-BENZ SPRINTER, заводський номер НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується актами надання послуг на суму 802 713,00 грн., копії яких долучено до матеріалів справи (том 1, а.с. 102-152).

Вказані акти надання послуг підписано уповноваженими представниками сторін.

Як зазначав представник позивача у судовому засіданні, рахунки на оплату за вказаними вище актами наданих послуг виписувались та передавались відповідачеві у день їх складання, проте, доказів, які б підтвердили вказаний факт (передачі позивачем спірних рахунків відповідачеві), останнім надано не було, як не надано і доказів надсилання таких рахунків на адресу відповідача в день їх формування.

Відповідач розрахунки за послуги користування транспортним засобом здійснив частково на загальну суму 727 197,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок та платіжних доручень (том 1, а.с. 153-168, 208-209).

Сторонами проводилась звірка взаємних розрахунків, в результаті якої було підписано акт звірки взаєморозрахунків, яким було встановлено, що станом на 23.09.2022 заборгованість відповідача перед позивачем складала суму 86 516,00 грн. (том 1, а.с. 52).

Позивачем на адресу відповідача надсилалась претензія № 31/10/22 від 31.10.2022 про погашення заборгованості (том 1, а.с. 51).

Проте, відповідач грошові кошти за надане в оренду майно у сумі 75 516,00 грн. не сплатив, що і стало причиною виникнення спору.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

З огляду на положення пункту 3.2. спірного договору, яким встановлено обов`язок орендаря сплатити орендну плату за користування орендованим майном з відстрочкою платежу 10 календарних днів з моменту виставлення рахунку, та зважаючи на те, що матеріали справи містять докази про надсилання позивачем спірних рахунків на оплату № 27/07, № 27/07/01 від 27.07.2022, № 08/08, № 08/08/01 від 08.08.2022, № 23/09, № 23/09/01 від 23.09.2022 за актами надання послуг № 27/07 від 27.07.2022 на суму 28 000,00 грн., № 27/07/01 від 27.07.2022 на суму 23 292,50 грн., № 08/08 від 08.08.2022 на суму 9 750,00 грн., № 08/08/01 від 08.08.2022 на суму 7 500,00 грн., № 23/09 від 23.09.2022 на суму 850,00 грн., № 23/09/01 від 23.09.2022 на суму 583,00 грн. було на адресу ТОВ "Компанія Транс-Інвест" лише 21.12.2022 разом з уточненою позовною заявою від 21.12.2022 (вручено підприємству останнього 24.02.2023), що підтверджується інформацією з офіційного сайту Укрпошта за трекінг-номером 766, строк оплати за користування орендованим майном за вказаними вище актами надання послуг є таким, що настав 06.03.2023.

Крім того, слід зазначити про те, що рахунок на оплату № 07/07/01 від 07.07.2022 за актом надання послуг № 07/07/01 від 07.07.2022 на суму 26 097,50 грн. був оплачений відповідачем частково в сумі 20 557,00 грн., у зв`язку з чим слід прийти до висновку про те, що вказаний рахунок наданий останньому позивачем у день його складання, з огляду на відсутність доказів, які б свідчили про його передачу в інший день.

При викладених обставинах, строк оплати за рахунком № 07/07/01 від 07.07.2022 (залишкова сума до сплати за яким становить 5 540,50 грн.) настав 17.07.2022.

Доказів виконання зобов`язання щодо здійснення розрахунків за орендоване майно на суму 75 516,00 грн. відповідач на момент розгляду спору не надав.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення зазначеної вище суми слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком останнім до стягнення заявлені річні за загальний період прострочення з 18.07.2022 по 30.11.2022 в сумі 747,40 грн. та інфляція грошових коштів за загальний період прострочення з серпня 2022 по листопад 2022 в сумі 4 540,14 грн.

Зважаючи на те, що як вже було встановлено вище, строк оплати за користування орендованим майном за актами надання послуг № 27/07, № 27/07/01, № 08/08, № 08/08/01, № 23/09, № 23/09/01 є таким, що настав лише 06.03.2023, нараховані та пред`явлені до стягнення суми річних та інфляції грошових коштів (за період 18.07.2022 по 30.11.2022), задоволенню не підлягають.

Розрахунок річних та інфляції грошових коштів за актом надання послуг № 27/07/01 позивачем здійснено відповідно до умов спірного договору та вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, до стягнення підлягають річні за загальний період прострочення з 18.07.2022 по 30.11.2022 в сумі 61,93 грн. та інфляція грошових коштів за загальний період прострочення з серпня 2022 по листопад 2022 в сумі 351,02 грн. (за актом надання послуг № 27/07/01 від 07.07.2022, залишкова сума до сплати за яким становить 5 540,50 грн.).

Відносно вимог позивача щодо стягнення пені господарський суд вважає необхідним зазначити таке.

Укладаючи спірний договір, сторони в пункті 5.1. узгодили, що за невиконання або неналежне виконання умов даного договору, сторони несуть відповідальність згідно з вимогами чинного законодавства.

Як встановлено при розгляді даної справи, відповідачем неналежним чином виконано зобов`язання щодо здійснення розрахунків за орендоване майно, тобто, в даному випадку має місце несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Аналогічні приписи містяться у частині 2 статті 343 Господарського кодексу України.

Із змісту частини 1 статті 546, частини 1 статті 547 Цивільного кодексу України слідує, що неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобовязання, щодо якого правочин вчиняється у письмовій формі.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Із наведеного вбачається, що законодавець поділяє неустойку на договірну і законодавчо встановлену. Тобто, необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, вид правопорушення за який вона стягується та її розмір.

Приписами частини 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено порядок визначення розміру пені, а саме: у відсотковому співвідношенні від подвійної облікової ставки НБУ. Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено обмеження розміру пені, яка може бути стягнута за певний період, а не її розмір. Конкретний розмір пені (відсоток) у будь-якому разі повинен бути встановлений за згодою сторін.

Сторонами у договорі не було погоджено відповідальності орендаря за порушення строків здійснення орендних платежів у вигляді пені з визначенням її розміру, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача суд зазначає, що згідно з частиною першої та пунктом 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 Цивільного кодексу України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, чи законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Частиною 2 статті 1167 Цивільного кодексу встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Позивачем не наведено правових норм, які б передбачали відшкодування моральної шкоди у встановлених судом обставинах, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні розміру заподіяної йому моральної шкоди, будь-яких доказів понесення моральної шкоди матеріали справи не містять, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Щодо витрат про надання юридичних послуг в сумі 6 000 грн., господарський суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3 та 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем заявлено витрати на правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн.

На підтвердження факту надання правничої допомоги позивачем за первісним позовом до матеріалів справи надано: копію угоди про надання юридичних послуг від 12.10.2022, укладеною Фізичною особою-підприємцем Сущенко Віталієм Володимировичем (далі - Замовник) та адвокатом Калюпіним Ю.В. (далі - Виконавець), та акт виконаних робіт № 30/11 від 30.11.2022 (том 1, а.с. 152, 170).

У пункті 1 Угоди про надання юридичних послуг від 12.10.2022 (далі - Угода) сторони погодили, що Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати Замовнику послуги у вигляді юридичних консультацій в області цивільного, господарського, господарського процесуального законодавства України; роз`яснити Замовнику главу 4 ГПК України - учасники судового господарського процесу, права та обов`язки учасників справи, процесуальні права та обов`язки сторін; виконати функцію представника в його інтересах; використовувати всі повноваження представника відповідно до ст. 61 ГПК України.

Замовник зобов`язав уповноважити Виконавця повноваженнями представника в його інтересах довіреністю та сплатити Виконавцю за надані юридичні послуги грошові кошти за домовленістю згідно наданого акту виконаних робіт і рахунку (пункт 2 Угоди).

Відповідно до акту виконаних робіт № 30/11 від 30.11.2022 Виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги):

- юридична консультація - 800,00 грн.;

- збір, витребування необхідних документів - 1 200,00 грн.;

- складання запитів - 400,00 грн.;

- дії, пов`язані з судовим урегулюванням, складання відповідних процесуальних документів - 800,00 грн.;

- складання позову і його подача до суду - 2 800,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частина сьома статті 43 Конституції України передбачає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Частинами першою, третьою статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Зазначеним положенням Конституції України кореспондує стаття 16 Господарського процесуального кодексу України, положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що надання правової допомоги, вказаної в акті виконаних робіт від 30.11.2022, здійснювалось адвокатом саме у справі № 904/4638/22, позивачем за первісним позовом до матеріалів справи не долучено.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для покладення таких витрат на відповідача у даній справі.

Розподіл судового збору здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

За зустрічним позовом:

Предметом доказування у даній справі за зустрічним позовом є наявність/відсутність підстав щодо стягнення збитків, завданих порушенням Фізичною особою-підприємцем Сущенко Віталієм Володимировичем вимог діючого законодавства та умов пп. 4.2.2., 4.2.3. п. 4.2. договору оренди майна з екіпажем № 10-03 від 26.08.2021.

При розгляді первісного позову господарським судом встановлено факт укладання сторонами 26.08.2021 договору оренди майна з екіпажем № 10-03, відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець (відповідач за зустрічним позовом) передає орендареві (позивач за зустрічним позовом), а орендар приймає в строкове платне володіння та користування (оренду) транспортні та технічні засоби, належні орендодавцеві (далі - орендоване майно), а саме: автобус MERSEDES-BENZ SPRINTER, заводський номер НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Як зазначає позивач, 12.07.2022 Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті по вул. Чумацький шлях в м. Кривий Ріг, біля АЗС "РЛС" було проведено перевірку автобусу MERSEDES-BENZ SPRINTER державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який надано ФОП Сущенко В.В. в строкове оплатне володіння та користування ТОВ "Компанія Транс-Інвест" на підставі договору оренди майна з екіпажем № 10-03 від 26.08.2021, в результаті якої було виявлено порушення абзацу 3 частини 1 статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", що полягає у відсутності списку пасажирів, завіреного підписом перевізника. Про виявлене порушення складено акт № 326889 від 12.07.2022, який залучено до матеріалів справи (том 1, а.с. 194).

У подальшому, за вказане порушення Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті було винесено поставнову про застосування до ТОВ "Компанія Транс-Інвест" адміністративно-господарського штрафу № 346087 від 18.08.2022 на суму 17 000,00 грн. (том 1, а.с. 195), яку направлено на виконання до Металургійного відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі.

10.11.2022 державним виконавцем Металургійного відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Гольськовим М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70300944, постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 1 700,00 грн., постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 305,01 грн. (том 1, а.с. 196, 200, 201-202).

15.11.2022 Металургійним відділом державної виконавчої служби у м. Кривому Розі за виконавчим провадженням № АСВП: 70300944 стягнуто з ТОВ "Компанія Транс-Інвест" грошові кошти в сумі 19 005,01 грн. (штраф у сумі 17 000,00 грн., виконавчий збір у сумі 1 700,00 грн. та витрати виконавчого провадження у сумі 305,01 грн.), що підтверджується залученою до метеріалів справи копією платіжного доручення № 89643 (том 1, а.с. 203).

21.11.2022 постановою державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Гольськового М.О. закінчено виконавче провадження № 70300944 у зв`язку зі сплатою в повному обсязі грошових коштів в сумі 19 005,01 грн. (том 1, а.с. 198-199).

Таким чином, посилаючись на статті 224, 225, 226 Господарського кодексу України, позивач вказує про те, що саме порушення Фізичною особою-підприємцем Сущенко Віталієм Володимировичем вимог діючого законодавства та умов договору оренди майна з екіпажем № 10-03 від 26.08.2021 в частині не забезпечення наявності всіх передбачених чинним законодавством дозвільних і погоджувальних документів, а також не дотриманням працівником відповідача технологічної дисципліни, спричинило настання вказаної події, внаслідок якої ТОВ "Компанія Транс-Інвест" завдано збитки на суму 19 005,01 грн., з яких: штраф у сумі 17 000,00 грн., виконавчий збір у сумі 1 700,00 грн. та витрати виконавчого провадження у сумі 305,01 грн.

Також, як вказує позивач, останнім на адресу відповідача надсилалася претензія № 122/22 від 15.11.2022 про відшкодування завданих збитків у сумі 19 005,01 грн., яка залишилась без належного реагування ФОП Сущенко В.В.

Вказані обставини і стали причиною для звернення позивача з даним зустрічним позовом до господарського суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1 статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до частини 2 статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 3 статті 22 Цивільного кодексу України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 18.03.2015 у справі № 3-18гс15.

Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства.

В обґрунтування стягнення з відповідача збитків позивач зазначає про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, а саме через не забезпечення наявності всіх передбачених чинним законодавством дозвільних і погоджувальних документів, а також недотримання працівноком ФОП Сущенко В.В. технологічної дисципліни, позивачу завдано матеріальних збитків у загальному розмірі 19 005,01 грн, що включають в себе штраф у сумі 17 000,00 грн., виконавчий збір у сумі 1 700,00 грн. та витрати виконавчого провадження у сумі 305,01 грн.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання, згідно зі статтею 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Так, статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які є одним із видів господарських зобов`язань, - це цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Так, спір у даній справі виник у зв`язку з порушенням відповідачем, на думку позивача, взятих на себе зобов`язань з надання позивачу передбачених чинним законодавством дозвільних і погоджувальних документів, а також недотримання перевізником технологічної дисципліни.

Відповідно до пункту 1 статті 193 Господарскього кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Так, в силу положень статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пп. 4.2.2., 4.2.3 п. 4.2. договору оренди майна з екіпажем № 10-03 від 26.08.2021, на які посилається позивач за зустрічним позовом як на підставу своїх позовних вимог, орендодавець зобов`язався, зокрема, забезпечити на свій ризик і за свій рахунок експлуатацію орендованого автобуса MERSEDES-BENZ SPRINTER кваліфікованим персоналом (найманими працівниками) орендодавця, яким створити належні умови праці відповідно до актів чинного законодавства у сфері трудових відносин та охорони праці; контролювати дотримання вказаними працівниками трудової та технологічної дисципліни; забезпечити на свій ризик наявність щодо орендованого майна всіх передбачених чинним законодавством дозвільних і погоджувальних документів, необхідних для використання такого майна за цільовим призначенням.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б свідчили про те, що відповідачем не передавались разом з орендованим майном передбачені чинним законодавством дозвільні та погоджувальні документи в порядку пп. 4.2.3. п. 4.2. спірного договору, позивачем надано не було.

До того ж, як свідчать матеріали, виявлене порушення, що стало підставою для накладення на ТОВ "Компанія Транс-Інвест" штрафу, полягало у відсутності списку пасажирів, завіреного підписом перевізника.

Так, відповідно до пункту 1.3. Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2010 № 278 "Про затвердження Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту" автомобільний перевізник повинен забезпечити, зокрема, водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних спеціальних перевезень, - примірником паспорта маршруту з позначкою "В".

Вимоги до паспорта маршруту встановлені у пункті 2.1. вказаного Наказу та включають в себе, зокрема, список пасажирів (для регулярних спеціальних перевезень), перевезення яких передбачено договором про регулярні спеціальні перевезення та які застраховані в установленому законодавством порядку (крім маршрутів регулярних спеціальних перевезень у межах населеного пункту та маршрутів, що виходять за межі території населеного пункту, протяжність яких не більше ніж 50 кілометрів, туристично-екскурсійних перевезень, а також перевезення осіб, що перетинають лінію розмежування в Донецькій і Луганській областях та адміністративний кордон між Автономною Республікою Крим та Херсонською областю).

З огляду на зазначені вище положення, обов`язок щодо оформлення паспорта маршруту покладається на автомобільного перевізника, тобто, в даному випадку на позивача - ТОВ "Компанія Транс-Інвест".

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено того, що саме через бездіяльність відповідача на ТОВ "Компанія Транс-Інвест" складено акт № 326889 від 12.07.2022 та застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17 000,00 грн. на підставі постанови № 346087 від 18.08.2022.

При викладених обставинах, враховуючи, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, у суду відсутні підстави для застосування до нього такої міри господарської відповідальності, як стягнення збитків.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення заявлених вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що доводи сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються позивача за зустрічним позовом.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

За первісним позовом:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест" (50055, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Нікопольське шосе, буд. 165, ідентифікаційний код 38465370) на користь Фізичної особи-підприємця Сущенко Віталія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 75 516,00 грн. - основного боргу, 61,93 грн. - річних, 351,02 грн. - інфляції грошових коштів, 1 663,24 грн. - судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

За зустрічним позовом:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест" до Фізичної особи-підприємця Сущенко Віталія Володимировича про стягнення збитків у сумі 19 005,01 грн. - відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 30.06.2023.

Суддя І.Ф. Мельниченко