ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2023 р. Справа№ 10/2456(925/1535/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Сотнікова С.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання: Гуньки О.В.

та представників сторін:

від Черкаської міської ради - Птуха В.І. - довіреність;

від ОСОБА_1 - Батюк О.О. - ордер,

розглянувши матеріали апеляційних скарг ОСОБА_1 та Черкаської міської ради

на рішення господарського суду Черкаської області від 20.09.2022 року

(повний текст складено 17.10.2022 року)

у справі № 10/2456(925/1535/21) (суддя Хабазня Ю.А.)

за позовом Черкаської міської ради

до відповідачів 1) Музики (Манової) Ганний Сергіївни ; 2) ліквідатора фізичної особи-підприємця Музики (Манової) Ганний Сергіївни арбітражного керуючого Голінного Андрія Михайловича; 3) ОСОБА_3

за участю третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Тром», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АДРЕСА_2», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

про визнання дій ліквідатора банкрута неправомірними, про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна боржника, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про зобов`язання ліквідатора банкрута передати нерухоме майно позивачу,

у справі за заявою ініціюючого кредитора ОСОБА_14

до Музики (Манової) Ганний Сергіївни

про неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 20.09.2022 року по справі № 10/2456(925/1535/21) відмовлено повністю у задоволенні позовної заяви Черкаської міської ради від 10.11.2021 №4661-01-21 (з урахуванням заяв про усунення недоліків від 06.12.2021 року №4943-01-21 і від 20.12.2021 року №5132-01-21). Клопотання ОСОБА_1 від 21.07.2022 року (вх. суду №8194/22 від 22.07.2022) про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги з Черкаської міської ради залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 (надалі по справі апелянт 1) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд змінити рішення господарського суду Черкаської області від 20.09.2022 року по справі № 10/2456(925/1535/21) в частині наведених судом першої інстанції висновків мотивувальної частини рішення стосовно відмови в позові, спростування яких наведені в даній апеляційній скарзі. Скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині залишення без розгляду клопотання ОСОБА_1 від 21.07.2022 року про стягнення судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 70000 грн. Стягнути з позивача на користь третьої особи ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі складанням, поданням та розглядом даної апеляційної скарги у розмірі 5000 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт 1 зазначає, що незважаючи на пропуск Черкаською міською радою строків позовної давності, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Апелянт-1 погоджується з висновками та твердженнями суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, також апелянт -1 вважає вірними висновки суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту не призведе до його відновлення, однак, на думку апелянта-1, суд правильно вказавши на пропуск строку позовної давності та обрання позивачем неефективного та непередбаченого законом способу захисту свого права зробив помилкові висновки щодо підстав для відмови в позові в частині визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень.

Апелянт 1 зазначає, що як на підставу своїх вимог щодо визнання договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року недійсним позивач посилався на те, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що діяла на час формування ліквідаційної маси, продані за вказаним договором приміщення підлягали передачі Черкаській міській раді, а не продажу із аукціону. На думку апелянта- 1 вимога щодо передачі об`єктів житлового фонду до територіальних громад поширюється виключно на банкрутів-юридичних осіб, при цьому, лише тих юридичних осіб, до яких перейшли такі об`єкти в процесі приватизації.

Тобто, вимога щодо передачі об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків до територіальних громад, як на час віднесення приміщень гуртожитку, які належали боржнику Музикі (Мановій) Г.С. , до ліквідаційної маси, так і на час укладання договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року, стосується лише житлового фонду, в тому числі гуртожитків, які увійшли до статутних фондів підприємства в процесі приватизації, і не поширюється на об`єкти житлового фонду інших боржників, в тому числі боржників фізичних-осіб підприємців.

Крім того, апелянт - 1 посилається на Житловий кодекс УРСР та зазначає, що, відповідно до ст. 4 Кодексу, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд, який включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі; жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям; жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам; жилі будинки, квартири, що належать громадянам на праві приватної власності ; квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибі, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту.

При цьому, до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Згідно Журналу підрахунку площі житлового будинку з нежитловим приміщеннями будівлі АДРЕСА_1 виконаного КП ЧООБТІ 04.11.2013 року приміщення 1-го поверху №2-5: «Приміщення без змін. Приміщення не використовуються, у дуже занедбаному стані. Визначити фактичне використання неможливо».

Таким чином, доказів того, що приміщення, які були продані за договором купівлі-продажу від 31.07.2013 року, та які складають лише частину гуртожитку, відносяться до жилих приміщень, а відтак і до житлового фонду, у матеріалах справи відсутні.

Отже, враховуючи вищевикладене, на думку апелянта 1 висновок місцевого суду, щодо відмови у задоволенні вимоги про визнання договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року у зв`язку з пропуском строку позовної давності, є невірним, оскільки в діях ліквідатора Голінного А.М. відсутні порушення вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року, і заявлені позивачем підстави визнання вказаного договору недійсним, є такими, що не відповідають вимогам законодавства, що регулювали спірні відносини на час його укладання.

Також апелянт-1 не погоджується з оскаржуваним рішенням місцевого суду і в частині залишення без розгляду клопотання третьої особи про стягнення з позивача витрат за надання професійної правничої допомоги та зазначає, що останнім подано до місцевого суду, і, відповідно, матеріали справи містять достатньо доказів як наявності підстав для оплати послуг адвоката, докази часткової оплати послуг відповідно до умов договору, так і докази обсягу виконаних робіт по наданню професійної правничої допомоги під час розгляду справи, згідно з умовами договору. Тому місцевий суд дійшов помилкового висновку, що заявником не подано відповідних доказів та помилково залишив клопотання третьої особи на стороні відповідачів ОСОБА_1 щодо стягнення з позивача судових витрат у справі без розгляду, і фактично відмовив йому у компенсації понесених судових витрат.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Сотнікова С.В., Остапенка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 року витребувано з господарського суду Черкаської області матеріали справи № 10/2456(925/1535/21) за позовом Черкаської міської ради до відповідачів 1) Музики (Манової) Ганний Сергіївни ; 2) ліквідатора фізичної особи-підприємця Музики (Манової) Ганний Сергіївни арбітражного керуючого Голінного Андрія Михайловича; 3) ОСОБА_3 за участю третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Тром», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АДРЕСА_2», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про визнання дій ліквідатора банкрута неправомірними, про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна боржника, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про зобов`язання ліквідатора банкрута передати нерухоме майно позивачу, у справі за заявою ініціюючого кредитора до Музики (Манової) Ганний Сергіївни про неплатоспроможність фізичної особи та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Музики (Манової) Ганни Сергіївни на рішення господарського суду Черкаської області від 20.09.2022 року у справі № 10/2456(925/1535/21) до надходження матеріалів справи № 10/2456(925/1535/21) до Північного апеляційного господарського суду.

Крім того, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Черкаська міська рада (надалі по тексту апелянт 2) звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 20.09.2022 року по справі № 10/2456(925/1535/21) про визнання дій ліквідатора банкрута неправомірними, визнання недійсними результатів аукціону та визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити дії і ухвалити нове рішення, яким заявлені Черкаською міською радою позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт-2 зазначає, що Черкаська міська рада вважає правильними окремі висновки суду першої інстанції, які стосуються визнання судом обґрунтованості заявлених вимог позивача щодо недійсності оскаржуваного правочину, заперечуючи при цьому, інші висновки суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову, вважаючи їх незаконними та необґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Застосування строків позовної давності до вимоги про визнання недійсним правочину, на думку апелянта -2, порушує норми чинного законодавства, як через помилковість висновків в контексті підстав для звернення до суду позивача з даною вимогою, так і в контексті суб`єктів подання відповідних заяв про застосування строків позовної давності.

На думку апелянта - 2 висновок суду щодо того, що у Черкаської міської ради, з моменту публікації оголошення про визнання боржника банкрутом (20.09.2011 року), виникло право (і вона вважається такою, що дізналася про його виникнення) на витребування спірного майна у боржника, а з моменту публікації оголошення про продаж спірного майна (24.10.2012 року у газеті «Акцент» №43(928) - вона дізналася про факт порушення її права, є необґрунтованим оскільки, зі змісту п. 16.6.1 оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач по справі - ліквідатор боржника та представник третьої особи - ОСОБА_1 , просили суд застосувати строк позовної давності до всіх заявлених позивачем вимог, вказуючи на факт внесення 31.07.2013 року відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зміну власника, як на початок перебігу строку позовної давності.

Разом з цим місцевий суд відхилив дані доводи відповідача та третьої особи і на власний розсуд визначив 24.10.2012 року - дату публікації оголошення про продаж спірного майна, як дату початку перебігу строку позовної давності.

При цьому, місцевий суд не вказує на підставі чого ним було зроблено спірні висновки.

Апелянт-2 стверджує, що позивач, звертаючись до місцевого суду з позовом, обґрунтував обставини звернення його до суду саме в жовтні 2021 року, а також відсутність можливості та підстав для подачі позову раніше за 02.10.2019 року.

Зокрема, у позові Черкаська міська рада зазначила, що останньою не було пропущено встановлений законом загальний 3 -х річний строк для звернення до суду з даним позовом, що фактично судом було відхилено без жодного обґрунтування причин для цього.

Позивач вказує, що станом на дату набуття Мановою Г.С. права власності на спірні приміщення, а також станом на 01.01.2013 року, одночасно з Мановою Г.С. власниками об`єктів нерухомості у даному гуртожитку були приватні особи, а тому з 2002 року гуртожиток по АДРЕСА_1 взагалі не мав відношення до комунальної власності територіальної громади м. Черкаси, а перебував у приватній власності, підлягав реалізації у процедурі санації ТОВ «Фонд захисту житла та його реконструкції» на користь створеного мешканцями гуртожитку товариства.

В подальшому, після залучення судом 02.10.2019 року Черкаської міської ради як третьої особи, Черкаській міській раді стало відомо обставини, що порушують права та законні інтереси територіальної громади міста Черкаси, а саме факт віднесення ліквідатором ФОП Манової Г.С. арбітражним керуючим Голінним А.М., до складу ліквідаційної маси нежитлових приміщень підвалу №1,2,3,4,5,6,7; приміщення першого поверху №1-24, 2-5, 2-20,2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23; приміщення другого поверху №4-1,4-2 гуртожитку по АДРЕСА_1 , а також проведення аукціону з продажу даного нерухомого майна та укладення відповідного договору його купівлі-продажу між арбітражним керуючим Голінним А.М. та ОСОБА_3

Отже, Черкаська міська рада обґрунтувала неможливість з об`єктивних причин дізнатись про продаж арбітражним керуючим 31.07.2013 року приміщень гуртожитку належних боржнику, в ході процедури його банкрутства, а отже, і про порушення прав територіальної громади, до моменту залучення позивача як третьої особи у справі за заявою Манової Г.С. щодо оскарження результатів аукціонів.

Таким чином, на думку апелянта -2, відлік строку позовної давності для звернення Черкаською міською радою до суду із зазначеними вище позовними вимогами розпочинається з 02.10.2019 року - дня залучення позивача як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог в межах розгляду заяви Манової (Музики) Г.С. у справі №10/2456, а отже позивач звертаючись до суду у жовтні 2019 року діяв у межах встановленого законом строку позовної давності.

Місцевий суд безпідставно визнав факт пропуску строків позовної давності, вказавши про початок перебігу строку позовної давності з моменту, коли було опубліковане оголошення про продаж спірного майна, з якого позивач дізнався про порушення прав.

Крім того, апелянт- 2 вважає, що в даній ситуації, застосування позовної давності до вимоги позивача про визнання правочину недійсним на підставі відповідних заяв ліквідатора боржника та представника третьої особи - ОСОБА_1 , які не являються сторонами спору, не надавало суду першої інстанції права на відхилення позовної вимоги з підстав застосування строку давності.

Також апелянт -2 не погоджується з висновком місцевого суду щодо того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту законного інтересу та зазначає, що в даному випадку Черкаська міська рада є заінтересованою особою, законний інтерес якої полягає в тому щоб оскаржуваний договір купівлі-продажу приміщень гуртожитку був визнаний недійсним, а відчужені приміщення гуртожитку не перебували на законних підставах у третіх осіб, а були повернуті назад у власність боржника ФОП Манової Г.С., так як від цього залежить подальша можливість отримання Черкаською міською радою даних приміщень гуртожитку, а отже визнання незаконними дій ліквідатора, оскарження результатів аукціону та укладеного договору купівлі-продажу передує виникненню права власності у Черкаської міської ради на вказане майно, а отже відповідає їх законному інтересу.

Крім того, законний інтерес позивача полягає у припиненні будь-яких протиправних дій відповідачів, вчинених ними не залежно від їх вини, що заважають чи можуть заважати подальшому набуттю позивачем прав на спірні приміщення.

Таким чином, оскільки вимогу про визнання недійсним договору було заявлено Черкаською міською радою, яка не є власником спірного майна, задоволення якої доводить відсутність прав у набувача даного майна на подальше його відчуження третім особам, обраний в даному разі позивачем спосіб захисту законного інтересу є ефективним та законним, на відміну від вимог про витребування майна, які позивач не мав права заявляти через відсутність у нього права власності на майно.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 14.11.2022 року апеляційну скаргу Черкаської міської ради передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Сотнікова С.В., Остапенка О.М.

29.11.2022 року від господарського суду Черкаської області на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 року надійшли матеріали справи № 10/2456(925/1535/21) за позовом Черкаської міської ради до відповідачів 1) Музики (Манової) Ганний Сергіївни ; 2) ліквідатора фізичної особи-підприємця Музики (Манової) Ганний Сергіївни арбітражного керуючого Голінного Андрія Михайловича; 3) ОСОБА_3 за участю третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Тром», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АДРЕСА_2», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про визнання дій ліквідатора банкрута неправомірними, про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна боржника, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про зобов`язання ліквідатора банкрута передати нерухоме майно позивачу, у справі за заявою ініціюючого кредитора до Музики (Манової) Ганний Сергіївни про неплатоспроможність фізичної особи.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2022 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Черкаської міської ради на рішення господарського суду Черкаської області від 20.09.2022 року у справі № 10/2456(925/1535/21) залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Черкаської міської ради на рішення господарського суду Черкаської області від 20.09.2022 року у справі № 10/2456(925/1535/21). Об`єднано апеляційні скарги ОСОБА_1 та Черкаської міської ради на рішення господарського суду Черкаської області від 20.09.2022 року у справі № 10/2456(925/1535/21) в одне апеляційне провадження. Розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 та Черкаської міської ради призначено на 15.03.2023 року.

24.02.2023 року на адресу Північного апеляційного господарського суду від Черкаської міської ради надійшло клопотання б/н від 17.01.2023 року про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якого просить доручити господарському суду Черкаської області, Черкаському окружному адміністративному суду, Придніпровському районному суду, Соснівському районному суду, Черкаському районному суду Черкаської області, Черкаському апеляційному суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 року у задоволенні клопотання Черкаської міської ради про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі № 10/2456(925/1535/21) відмовлено, у зв`язку з технічною неможливістю проведення відеоконференції у Північному апеляційному господарському суді 15.03.2023 року у призначений час.

09.03.2023 року через відділ документообігу суду від Черкаської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому остання просить суд відхилити апеляційну скаргу третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та залишити рішення місцевого суду в частині залишення без розгляду клопотання третьої особи від 21.07.2022 року про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги з Черкаської міської ради в розмірі 70 000,00 грн.

Представник в поданому відзиві зазначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, для визначення розміру витрат, сторона повинна подати певні докази, а саме, детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом.

Однак, третьою особою не направлявся на адресу Черкаської міської ради доказ на підтвердження розміру витрат адвоката - детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом.

Крім того, представник зазначає, що до закінчення судових дебатів третя особа, протягом встановленого строку, не подала відповідних доказів (а саме доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості і детальний опис робіт, наданих послуг), що і стало підставою для залишення клопотання про стягнення з позивача 70 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу без розгляду.

Таким чином, на думку Черкаської міської ради, заявлені до відшкодування витрати третьої особи на професійну правничу допомогу, не відповідають всім критеріям, а розмір витрат є необґрунтованим та не підтверджений певними доказами.

13.03.2023 року через відділ документообігу суду від третьої особи ОСОБА_18 надійшов відзив на апеляційну скаргу Черкаської міської ради, в якому останній просить суд апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення змінити в частині висновків мотивувальної частини стосовно відмови в позові. Скасувати оскаржуване рішення в частині залишення

без розгляду клопотання третьої особи від 21.07.2022 року про стягнення судових витрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 70 000,00 грн. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Обґрунтування поданого відзиву на апеляційну скаргу фактично є аналогічними викладеними ним в апеляційній скарзі та викладені судом вище.

14.03.2023 року на електронну адресу суду від Черкаської міської ради надійшло клопотання, в якому апелянт просить суд відкласти розгляд справи та провести наступне засідання в режимі відеоконференції, проведення якого просить доручити господарському суду Черкаської області, Черкаському окружному адміністративному суду, Придніпровському районному суду, Соснівському районному суду, Черкаському районному суду Черкаської області, Черкаському апеляційному суду.

15.03.2023 року до початку судового засідання від Музики (Манової) Г.С. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2023 року задоволено клопотання Черкаської міської ради та заяву Музики (Манової) Ганни Сергіївни про відкладення розгляду справи. Задоволено клопотання Черкаської міської ради про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та відкладено розгляд справи № 10/2456(925/1535/21) на 29.03.2023 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 року оголошено перерву в судовому засіданні по справі № 10/2456(925/1535/21) до 26.04.2023 року. Зобов`язано арбітражного керуючого Голінного А.М. надати суду письмові пояснення щодо апеляційних скарг ОСОБА_1 та Черкаської міської ради.

25.04.2023 року на електронну адресу суду від арбітражного керуючого Голінного А.М. надійшли пояснення щодо поданих апеляційних скарг, в яких він зазначив, що погоджується з прийнятим по суті розгляду спору рішенням від 20.09.2022 року , яким відмовлено в задоволенні позову Черкаській міській раді; щодо поданої апеляційної скарги Черкаської міської ради не погоджується з підстав, які були наведені арбітражним керуючим у відзиві від 25.01.2022 року № 10/2456/66 на позов Черкаської міської ради поданий в межах справи № 10/2456(925/1535/21), оскільки доводи апеляційної скарги ідентичні доводам наведеним в позовній заяві; щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині, яка стосується часткового оспорювання висновків сформованих в рішенні суду від 20.09.2022 року ( а не прийнятого по суті рішення про відмову в задоволенні позову) - такі доводи апеляційної скарги підтримуються арбітражним , оскільки вони схожі з позицією арбітражного керуючого Голінного А.М. викладеною у відзиві від 25.01.2022 року № 10/2456/66 на позов Черкаської міської ради поданий в межах справи № 10/2456(925/1535/21); щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині стягнення правничої допомоги із позивача - Черкаської міської ради, у арбітражного керуючого Голінного А.М. заперечень немає.

Ухвалою від 25.04.2023 року в зв`язку із виходом головуючого судді у відпустку з 26.04.2023 року розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 та Черкаської міської ради перепризначено на 08.06.2023 року.

11.05.2023 року на електронну адресу суду від Черкаської міської ради надійшло клопотання, в якому апелянт просить суд провести наступне засідання в режимі відеоконференції, проведення якого просить доручити господарському суду Черкаської області, Черкаському окружному адміністративному суду, Придніпровському районному суду, Соснівському районному суду, Черкаському районному суду Черкаської області, Черкаському апеляційному суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 року задоволено клопотання Черкаської міської ради про проведення судового засідання 08.06.2023 року в режимі відеоконференції.

Також надійшло клопотання представника третьої особи ОСОБА_1 про призначення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2023 року задоволено клопотання представника третьої особи ОСОБА_1 про проведення судового засідання 08.06.2023 року в режимі відеоконференції.

В судове засідання 08.06.2023 року з`явились представники апелянтів та надали пояснення по справі. Інші представники та арбітражний керуючий в судове засідання не з`явились про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційних скарг, яка представників в судове засідання обов`язковою не визнавалась колегія суддів вважає за можливе прийняти рішення за відсутності представників сторін, що не з`явились.

08.06.2023 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Згідно зі ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Черкаська міська рада звернулась до суду з позовною заявою з вимогами:

визнати дії ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С., арбітражного керуючого Голінного А.М., щодо віднесення до складу ліквідаційної маси нежитлових приміщень підвалу №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7; приміщення першого поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23; приміщення другого поверху №4-1, 4-2 гуртожитку по АДРЕСА_1 , неправомірними - до відповідача ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С., Голінного Андрія Михайловича ;

визнати недійсними результати аукціону з продажу нерухомого майна фізичної особи-підприємця Манової Г.С., проведеного 08.01.2013 Новосельцевим В.П. , з продажу приміщення підвалу №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7; приміщення першого поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23; приміщення другого поверху №4-1, 4-2 гуртожитку по АДРЕСА_1 , оформленого протоколом проведення аукціону від 08.01.2013 - до відповідачів 2) ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С., Голінного Андрія Михайловича , 3) ОСОБА_3 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений 31.07.2013, державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., зареєстрований в реєстрі за №1-1497, що був укладений між Мановою Г.С., від імені якої діє арбітражний керуючий Голінний А.М., та ОСОБА_3. - до відповідачів 1) Музики (Манової) Ганни Сергіївни , 2) ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С., Голінного Андрія Михайловича , 3) ОСОБА_3 ,

зобов`язати ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С. арбітражного керуючого Голінного А.М. передати приміщення підвалу №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, приміщення першого поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23, приміщення другого поверху №4-1, 4-2 гуртожитку по АДРЕСА_1 у власність територіальної громади м. Черкаси - до відповідача 2) ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С., Голінного Андрія Михайловича .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що за результатами проведеної арбітражним керуючим Голінним А.М. інвентаризації майна боржника, станом на 27.09.2011 серед іншого майна, яке належить Мановій Г.С. , до складу ліквідаційної маси було включено нежитлові приміщення підвалу №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7; приміщення першого поверху "1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23; приміщення другого поверху №4-1, 4-2, розташовані по АДРЕСА_1 (далі - спірне майно), які належали Мановій Г.С. на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.05.2008; що в інвентаризаційному списку основних засобів від 27.09.2011 вказані приміщення зазначені як нежитлові; що арбітражним керуючим Голінним А.М. була проведена оцінка нерухомого майна - нежитлових приміщень першого та другого поверхів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , після чого у газеті "Акцент" №43(928) від 24.10.2012 було опубліковано оголошення про проведення 26.11.2012 відкритих торгів з продажу вищевказаних приміщень, які у вказану дату не відбулися у зв`язку з відсутністю заяв учасників; що 05.12.2012 у газеті "Акцент" за №49 (934) було опубліковано оголошення про проведення 08.01.2013 аукціону з продажу спірного майна, за результатами якого визначено переможця та реалізовано нерухомість; що згідно з протоколом проведення аукціону за методом зниження ціни з продажу нерухомого майна фізичної особи-підприємця Манової Г.С. від 08.01.2013, затвердженого ліквідатором банкрута Голінним А.М. та організатором аукціону (ліцитатором) Новосельцевим В.П., переможцем аукціону визнано ОСОБА_3, з яким 31.07.2013 був укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень; що згідно з умовами укладеного з переможцем торгів договору від 31.07.2013 Манова Г.С., від імені якого діє арбітражний керуючий Голінний А.М., продала, а ОСОБА_3 купив нежитлові приміщення другого поверху №4-1, 4-2 загальною площею 77,5 кв.м., приміщення першого поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23 загальною площею 678,2 кв.м. та підвал №I, II, III, IV, V, VI, VII, що знаходяться у АДРЕСА_1 ; що дії арбітражного керуючого Голінного А.М. з віднесення до складу ліквідаційної маси нежитлових приміщень підвалу №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, приміщення першого поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23 та приміщення другого поверху №4-1, 4-2 по АДРЕСА_1 , які належали Мановій Г.С. на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.05.2008, є неправомірними; що будь-які докази переведення жилих приміщень будівлі по АДРЕСА_1 у нежилі у порядку ст.7 ЖК УРСР ні учасниками справи, ні органами виконавчої влади суду не надані, юридично перехід житлових приміщень у нежитлові не відбувся, оскільки спірні приміщення протягом тривалого часу були занедбані та не використовувались за призначенням, не відповідали санітарно-гігієнічним нормам і прийшли у стан, непридатний для проживання; що доводи правомірності включення спірних приміщень до складу ліквідаційної маси обґрунтовуються виключно тим, що ці приміщення знаходяться у гуртожитку, але є нежитловими, а тому не є об`єктами житлового фонду, однак для вирішення спору вказані обставини не мають значення, оскільки усі спірні приміщення разом складають такий об`єкт, як гуртожиток; що згідно з рішенням Черкаської міської ради від 10.08.2010 №5-997 "Про затвердження Програми передачі гуртожитків у власність територіальної громади міста Черкаси на 2010-2014" будівля по АДРЕСА_1 є гуртожитком та обліковується в реєстрі гуртожитків, які розташовані на території міста Черкаси, отже не підлягає доведенню той факт, що спірні приміщення входить до складу гуртожитку, який віднесено до житлового фонду; що арбітражний керуючий Голінний А.М. включив спірні приміщення до складу ліквідаційної маси, замовив проведення аукціону та затвердив його результати протоколом від 08.01.2013, уклав договір купівлі-продажу від 31.07.2013 з порушенням вимог ч.1 ст.26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; що відповідно до ч.4 ст.25 Закону дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов`язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси. Також, відповідно до ч.6 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства, дії (бездіяльність) ліквідатора можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю); що позивач не погоджується з висновком в ухвалі від 15.03.2021 (що як Манова Г.С. , так і Черкаська міська рада пропустили строки позовної давності для звернення до суду, оскільки, проявляючи свій інтерес, остання мала втрутитись у процес відчуження гуртожитку з моменту передачі гуртожитків ТОВ "Фонд захисту житла та його реконструкції"), оскільки згідно із свідоцтвом про право владності на гуртожиток по АДРЕСА_1 , з 19.02.2002 останній належав ТОВ "Фонд захисту житла та його реконструкції" на праві колективної власності, оскільки відповідно до п.6 ст.319 ЦК України держава не втручається у здійснення власником права власності, отже позивач до часу розгляду заяви Манової Г.С. та у ході розгляду справи про неплатоспроможність фізичної особи у справі №10/2456 не могла знати про укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 31.07.2013 і про порушення прав територіальної громади; що за таких обставин відлік строку позовної давності для звернення із позовом, який розглядається, розпочинається 02.10.2019; що ухвалою суду від 15.03.2021 у справі №10/2456 (залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2021) судами було встановлено ряд обставин, які в силу ч.4 ст.75 ГПК України мають преюдиційне значення під час розгляду цієї справи і не підлягають доказуванню; що Манова (Музика) Г.С. була власником частини гуртожитку, примусове відчуження якого завдало невиправданого втручання у її право власності; що у порушення вимог ч.1 ст.26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" спірні приміщення були продані третій особі, а не передані до комунальної власності, що не відповідає законним інтересам позивача; що подальше перебування приміщень гуртожитку у складі ліквідаційної маси суперечить вимогам законодавства; що незаконне включення частини гуртожитку та житлових приміщень до ліквідаційної маси, підписання ОСОБА_3 протоколу результатів торгів та подальше його затвердження ліквідатором є однією з умов продажу спірних приміщень, а тому порушує законний інтерес позивача; що законний інтерес позивача полягає в тому, щоб договір купівлі-продажу спірних приміщень був визнаний недійсним, а відчужені приміщення не перебували на законних підставах у третіх осіб, а були повернуті у власність фізичної особи-підприємця Манової (Музики) Г.С. , оскільки від цього залежить подальша можливість отримання позивачем вказаних приміщень; що позивач до часу розгляду заяви Манової Г.С. , поданої у межах справи про неплатоспроможність №10/2456, не міг знати про продаж 31.07.2013 належних боржнику приміщень; що після залучення Черкаської міської ради до участі у розгляді вказаної вище заяви в якості третьої особи, останній стали відомі обставини, що порушують права та законні інтереси територіальної громади міста Черкаси; що реальні підстави для звернення позивача до суду з`явились лише з набранням законної сили ухвалою суду від 15.03.2021 у цій справі, де суд визнав факт протиправного продажу спірних приміщень.

Відповідач-2, арбітражний керуючий Голінний А.М., проти вимог заперечував та вказував, що позивачем було пропущено строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог, вказана обставина була, зокрема, встановлена в ухвалі суду від 15.03.2021 у справі №10/2456 та постанові Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 - на цей час судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишені в силі; що позивачем не обґрунтовано, яким чином ліквідатор (керуючий реалізацією), арбітражний керуючий Голінний А.М., може передати майно боржника, якщо воно йому не належить та не перебуває у його віданні; що предметом договору купівлі-продажу, який оскаржується, і об`єктом продажу на аукціоні не виступав гуртожиток чи інший об`єкт житлового фонду, а відчужувались нежитлові приміщення, тобто об`єктами відчуження була частина нежитлових приміщень гуртожитку, а не його будівля в цілому та/або об`єкти житлової нерухомості; що банкруту не належала будівля гуртожитку, а лише окремі нежитлові приміщення; що позивач не обґрунтовує, в чому саме порушено його права та майнові інтереси; що відповідно до абз.4 ст.1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", який набрав чинності з 01.01.2009, дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, які було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації); що на підставі договору купівлі-продажу від 04.05.2007 гуртожиток, як об`єкт нерухомості, був відчужений ТОВ "Тром", отже з 04.05.2007 і до моменту набуття банкрутом у власність спірних приміщень та їх продажу у ліквідаційній процедурі останній перебував у приватній власності вказаної юридичної особи; що фактично передача гуртожитку у комунальну власність територіальної громади передбачає забезпечення інтересів не безпосередньо міської ради, а територіальної громади, тобто у першу чергу й тих мешканців населеного пункту, які проживають у гуртожитку; що вчинення дій щодо відчуження гуртожитку має порушувати права та інтереси не міської ради, а мешканців гуртожитку як членів територіальної громади населеного пункту; що подані позивачем копії документів засвідчені не належним чином, отже у справі відсутні будь-які письмові докази на підтвердження тих обставин, на які позивач посилається у позові; що Кодекс України з процедур банкрутства введений у дію з 21.10.2019 і не має зворотної дії у часі отже, при вчиненні арбітражним керуючим Голінним А.М. спірного правочину, останнім не могли бути порушені норми Кодексу.

Ухвалою від 01.02.2022 господарський суд Черкаської області залучив до участі у розгляді справи, як третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ТОВ "Тром", Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АДРЕСА_2", а також ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 ; ОСОБА_20 .

Третя особа, ОСОБА_1 проти вимог заперечив повністю, його представник пояснив, що перед проведенням аукціону були розміщені два оголошення у засобах масової інформації - газеті "Акцент" від 24.10.2012 №43(928) та від 05.12.2012 №49(934); що вказана обставина буда встановлена в ухвалі суду від 15.03.2021 у справі №10/2456, у зв`язку з чим позивач, починаючи з 24.10.2012 міг знати про проведення процедури реалізації спірних приміщень, а починаючи з 05.12.2012 - про призначення аукціону, на якому було здійснено продаж цих приміщень на користь ОСОБА_3 ; що починаючи з 31.07.2013 інформація про відчуження об`єктів нерухомості, які є предметом судового розгляду, була відображена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, до якого позивач має доступ, а отже і міг дізнатися про обставини відчуження майна, на яке він претендує; що про факт укладення договору купівлі-продажу від 31.07.2013 позивач міг також дізнатися з 31.07.2013, отже загальний строк позовної давності, у межах якого позивач мав звернутися до суду, оспорюючи результати аукціону та укладений за його результатами договір купівлі-продажу, складав період з 31.07.2013 по 31.07.2016, однак позов подано з пропуском строку позовної давності; що ліквідатор банкрута (фізичної особи-підприємця Манової Г.С.) не може бути відповідачем у цій справі, оскільки ухвалою суду від 23.10.2019 введено процедуру погашення боргів боржника та покладено на арбітражного керуючого Голінного А.М. виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства, отже з 23.10.2019 арбітражний керуючий Голінний А.М. не має статусу ліквідатора банкрута; що в ухвалі суду від 15.03.2021 у справі №10/2456 на момент розгляду спору спірні приміщення не перебували у власності фізичної особи-підприємця Манової Г.С. та не перебувають у віданні арбітражного керуючого Голінного А.М., тому не можуть бути від них витребувані і передані позивачу; що вимоги про позбавлення третіх осіб права власності на вказане майно позивач не заявляє; що на момент вчинення оспорюваного правочину обов`язок передачі до комунальної власності територіальних громад стосувався лише тих об`єктів житлового фонду, які належали банкрутам - юридичним особам (у тому числі підприємствам), а не фізичним особам-підприємцям, яким є боржник; що ч.1 ст.26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" слід тлумачити у взаємозв`язку з нормами Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртожитках" та із ч.2 п.9 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", згідно з якими у разі банкрутства, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів, отже вказана вище норма стосується підприємств, які були приватизовані та у процесі приватизації отримали на баланс державний житловий фонд, у тому числі гуртожитки; що зі змісту Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, ст.4 ЖК УРСР вбачається, що до житлового фонду не входять нежилі приміщення у жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру; що позивач не обґрунтував і не довів, яким чином задоволення його вимог призведе до відновлення його права, як і не вказав право на що буде відновлене і захищене; що навіть у разі визнання спірного договору недійсним та повернення майна, останнє відповідно до ст.62 Кодексу України з процедур банкрутства, відноситься до ліквідаційної маси і підлягає продажу на прилюдних торгах, а не повертається боржнику чи передається до місцевої громади.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 20.09.2022 року по справі № 10/2456(925/1535/21) відмовлено повністю у задоволенні позовної заяви Черкаської міської ради від 10.11.2021 №4661-01-21 (з урахуванням заяв про усунення недоліків від 06.12.2021 року №4943-01-21 і від 20.12.2021 року №5132-01-21). Клопотання ОСОБА_1 від 21.07.2022 року (вх. суду №8194/22 від 22.07.2022) про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги з Черкаської міської ради залишено без розгляду.

При розгляді апеляційних скарг судом застосовуються положення Кодексу України з процедур банкрутства (далі - Кодекс) та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (від 14.05.1992 №2343-XII із змінами, внесеними до 19.01.2013, далі - Закон №2343-XII), чинного на час вчинення відповідних дій у процедурах банкрутства.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи:

11.05.1960 рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради депутатів трудящих №234 визнано, серед іншого, право власності на домоволодіння по АДРЕСА_7 за Черкаським Рафзаводом (а.с.60 т.25).

19.02.2002 згідно із Свідоцтвом про право власності на гуртожиток по АДРЕСА_1 належить ТОВ "Фонд захисту житла та його реконструкції" на праві колективної власності (а.с.76 т.25).

07.10.2002 листом КП "ЧООБТІ" №76з повідомлено про те, що гуртожитки, розташовані по АДРЕСА_1, зареєстровані за ТОВ "Фонд захисту житла та його реконструкції" на підставі Свідоцтв про право власності, виданих згідно з рішенням Черкаського міськвиконкому від 19.02.2002 №102; до цього, у 1960 році, вказані гуртожитки були зареєстровані за Черкаським рафінадним заводом (а.с.77 т.25).

20.02.2007 рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради №182 надано дозвіл оформити ТОВ "Фонд захисту житла та його реконструкції" дублікат свідоцтва про право власності на гуртожиток по АДРЕСА_1, м. Черкаси (а.с.176 т.23).

23.02.2007 згідно із Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (дублікат) гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності ТОВ "Фонд захисту житла та його реконструкції" (а.с.178 т.23).

28.02.2007 згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13733031 гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ТОВ "Фонд захисту житла та його реконструкції" (а.с.179 т.23).

04.05.2007 між ТОВ "Фонд захисту житла та його реконструкції" в особі керуючого санацією Каплі С.В. та ТОВ "Тром" підписано договір купівлі-продажу приміщень гуртожитку, посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Миколенко І.М. за 2084, згідно з яким Продавець (ТОВ "Фонд захисту житла та його реконструкції") зобов`язується передати гуртожиток під літ.А-ІІ загальною площею 1783,3 кв.м. у власність Покупцеві (ТОВ "Тром"), а Покупець зобов`язується прийняти гуртожиток і сплатити за нього передбачену цим договором грошову суму; гуртожиток, що відчужується за даним договором, розташований в АДРЕСА_1 . (а.с.198 т.23).

04.05.2007 між ТОВ "Фонд захисту житла та його реконструкції" та ТОВ "Тром" складено акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу від 04 травня 2007 року (а.с.201 т.23).

10.05.2007 згідно з Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14503972 та 14504236 гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ТОВ "Тром" (а.с.202,203 т.23).

19.05.2008 рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси у справі №2-2442/08 (за позовом Манової Г.С. до ТОВ "Тром" про визнання угоди купівлі-продажу нерухомого майна укладеною та визнання права власності визнано "дійсним договір купівлі-продажу приміщень у гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Мановою Г.С. та ТОВ "Тром"; визнано за Мановою Г.С. право власності на кімнати: І-го поверху №1-24; ІІ-го поверху №4-1, 4-2; самочинно переплановані кімнати №2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22; приміщення підвалу №І, ІІ, ІІІ, IV, V, VI, VII; приміщення горища, що знаходяться в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.53, 76 т.20, а.с.206, 240 т.23, а.с.134 т.33) далі - Рішення суду від 19.08.2008). Судом було установлено, що ТОВ "Тром" від нотаріального посвідчення договору з покупцем відмовилося; що переплановування кімнат у гуртожитку, які належать Мановій Г.С. , не порушує права інших осіб та не порушує санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, що підтверджується листом Управління містобудування та архітектури м.Черкаси від 22.03.2007 №1615-14.

02.10.2008 Манова Г.С. звернулась до КП "ЧООБТІ" із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно (нежитлове приміщення) за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить їй згідно з рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 19.05.2008 у справі №2-2442/08 (а.с.209 т.23).

06.10.2008 згідно з витягами КП "ЧООБТІ" №20467907 і №20467183 про реєстрацію права власності на нерухоме майно реєстраційний №18800858 і №17942298, номер запису 1007 в книзі 11/1, приміщення 2-го поверху №4-1, 4-2, а також приміщення 1-го поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23 та приміщення підвалу №I, II, III, IV, V, VI, VII гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані на праві приватної власності за Мановою Г.С. (а.с.54 ,55, 75, 76 т.20, а.с.208, 241, 242 т.23, а.с.135,136 т.33).

09.12.2010 ухвалою суду порушено провадження у цій справі про банкрутство боржника Манової Г.С. , яка надалі змінила прізвище на Музика.

25.01.2011 згідно з довідкою КП "ЧООБТІ" приміщення підвалу №І, ІІ, ІІІ, IV, V, VI, VII; приміщення І-го поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23; приміщення 2-го поверху №4-1, 4-2 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані на праві приватної власності за Мановою Г.С. (а.с.243 т.23, а.с.108,110 т.27, а.с.137 т.33).

20.09.2011 постановою суду Манову Г.С. визнано банкрутом відповідно до норм Закону №2343-XII, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Голінного А.М.

26.09.2011 ліквідатором банкрута видано наказ про проведення 27.09.2011 повної інвентаризації майна боржника (а.с.2 т.14).

27.09.2011 за даними інвентаризаційного списку основних засобів (за місцем їх знаходження, експлуатація) виявлено належне фізичній особі-підприємцю Мановій Г.С. нерухоме майно: житлове приміщення - квартиру за АДРЕСА_3 ; б/ч нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 (нежитлова будівля літ.А-1, а саме з №№1-1 по №№1-14); частина нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (приміщення підвалу №1,2,3,4,5,6,7; приміщення 1 поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23); частина нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 у м.Черкаси (приміщення 2 поверху №4-1, 4-2) (а.с.244 т.23).

11.10.2011 комітетом кредиторів прийнято рішення (протокол №2, а.с.83 т.7, а.с.245 т.23) про здійснення оцінки майна банкрута, залучення для цього суб`єкта оціночної діяльності ПП "Ажіо" з оплатою його послуг за рахунок коштів, одержаних від реалізації майна боржника, визнаного банкрутом, а також встановлено наступний порядок продажу майна банкрута: продажу підлягає все майно банкрута, виявлене ліквідатором та включене до ліквідаційної маси; майно, яке було включено до ліквідаційної маси, оцінюється арбітражним керуючим у порядку, встановленому законодавством України; після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор має право розпочати продаж майна банкрута на відкритих торгах із встановленням гарантійного внеску в розмірі 10% від оціночної вартості майна; для організації та проведення відкритих торгів (аукціону) залучити ліцитатора, для чого укласти відповідний договір з суб`єктом підприємницької діяльності Новосельцевим В.П., з оплатою його послуг в розмірі 10% від вартості реалізованого майна банкрута, що не перебуває в заставі банку та в розмірі 3% від вартості реалізованого майна банкрута, що перебуває в заставі банку; стартовою ціною майна банкрута встановити вартість даного майна згідно оцінки суб`єкта оціночної діяльності; в тому випадку, якщо на торги надійде заява лише від одного учасника, за умов, що даний учасник відкритих торгів забезпечить реалізацію визначених умов продажу, ліквідатор має право укладати договори купівлі-продажу без проведення відкритих торгів за стартовою ціною майна; у разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить аукціон. Порядок проведення аукціону визначається згідно із Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)"; ліквідатор має забезпечити через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна, та встановити мінімальний строк на подачу заявок від покупців - 30 днів з моменту оповіщення через засоби масової інформації.

14.10.2011 між фізичною особою-підприємцем Новосельцевим В.П. та фізичною особою-підприємцем Мановою Г.С. у особі ліквідатора банкрута підписано договір №10/11 про надання послуг з організації та проведення відкритих торгів з продажу активів фізичної особи-підприємця Манової Г.С. (а.с.248 т.23). 19.10.2012 сторонами підписано додаткову угодою №1 до вказаного договору, згідно з якою замовник (Фізична особа-підприємець Манова Г.С.) доручив, а виконавець (фізична особа-підприємець Новосельцев В.П.) зобов`язався надати послуги ліцитатора відкритих торгів з продажу активів фізичної особи-підприємця Манової Г.С.: нерухомого майна (нежитлових приміщень І поверху, а саме: №1-24, №2-5, №2-20, №2-8, №2-11, №1-9, №1-10, №1-11, №1-12, №1-22, №1-23, нежитлових приміщень ІІ поверху: №4-1, №4-2, нежитлових приміщень підвалу №І, ІІ, ІІІ, IV, V, VI, VII) по АДРЕСА_2 у м.Черкаси. Дата проведення відкритих торгів: 26.11.2012. (а.с.253 т.23). 04.12.2012 до договору укладено додаткову угоду №3, згідно з якою замовник (Фізична особа-підприємець Манова Г.С.) доручив, а виконавець (фізична особа-підприємець Новосельцев В.П.) зобов`язався надати послуги ліцитатора відкритих торгів за методом зниження ціни, з продажу вказаних вище активів фізичної особи-підприємця Манової Г.С. Дата проведення відкритих торгів: 08.01.2013 (а.с.258 т.23).

26.10.2011 згідно з довідкою КП "ЧООБТІ" №5434 за Мановою Г.С. зареєстровано право власності на об`єкти нерухомості (зокрема): приміщення І-го поверху (№1-24, 2-5,, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23); ІІ-го поверху (№4-1,4-2) та підвалу (№1, ІІ, ІІІ, IV, V, VI, VII) гуртожитку по АДРЕСА_1 згідно з рішенням Придніпровського районного суду в м.Черкаси від 19.05.2008 (а.с.249 т.23, а.с.138 т.33).

25.09.2012 рішенням комітету кредиторів (протокол №3, а.с.130 т.7, а.с.250 т.23) погоджено продаж нерухомого майна фізичної особи-суб`єкта підприємницької діяльності Манової Г.С. окремими лотами в порядку та на умовах, визначених в протоколі №2 зборів комітету кредиторів від 11.10.2011.

17.10.2012 Приватним підприємством "Ажіо" складено звіт про незалежну оцінку вартості нежитлових приміщень гуртожитку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності фізичній особі Мановій Ганні Сергіївні . Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності ПП "Ажіо" загальна вартість об`єктів оцінки (нежитлових приміщень 1 поверху, а саме: №1-24, №2-5, №2-20, №2-8, №2-11, №1-9, №1-10, №1-11, №1-12, №1-22, №1-23, нежитлових приміщень ІІ поверху: №4-1, №4-2, нежитлових приміщень підвалу №І, ІІ, ІІІ, IV, V, VI, VII) по АДРЕСА_1 становить 238 500,00 грн. (а.с.58 т.20, а.с.252 т.23).

24.10.2012 у газеті "Акцент" №43 (928) розміщено оголошення про проведення 26.11.2012 відкритих торгів з продажу спірного майна, які однак не відбулися у зв`язку з відсутністю заяв на участь у торгах (а.с.254 т.23, а.с.139 т.33).

26.11.2012 фізичною особою-підприємцем Новосельцевим В.П. складено акт про те, що аукціон з продажу майна, призначений на 26.11.2012 не відбувся у зв`язку з відсутністю заяв від учасників (а.с.255 т.23).

03.12.2012 рішенням зборів кредиторів (протокол №4) вирішено "в подальшому, у випадку якщо не були проведені відкриті торги по причині відсутності осіб, бажаючих взяти у них участь, погодити продаж усього майна банкрута на аукціоні за методом зниження ціни в порядку, визначеному Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" із встановленням граничної надбавки та знижки у розмірі 10% від стартової ціни, а в разі відсутності заявок на участь в аукціоні за методом зниження ціни - проводити аукціон без оголошення ціни" (а.с.256 т.23).

05.12.2012 у газеті "Акцент" за №49 (934) фізична особа-підприємець Новосельцев В.П. розмістив оголошення про проведення аукціону за методом зниження ціни з продажу спірного майна (а.с.259 т.23, а.с.140 т.33).

08.01.2013 згідно з протоколом проведення аукціону за методом зниження ціни з продажу нерухомого майна фізичної особи-підприємця Манової Г.С. переможцем аукціону визначено ОСОБА_3 . Ціна продажу склала 95 400,00 грн. без ПДВ.; в рахунок цієї суми останньому к зараховано гарантійний внесок у розмірі 10% від початкової ціни об`єкта продажу - 23850,00 без ПДВ; до сплати належить 71550,00 грн. без ПДВ. (а.с.227 т.13-а, а.с.19, 84 т.20, а.с.260 т.23, а.с.58 т.33).

08.01.2013 згідно з прибутковими касовими ордерами №1 та №2 ОСОБА_3 сплатив 71 550,00 грн. та 23850,00 грн. за придбане на аукціоні майно (а.с.261 т.23).

15.04.2013 згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності ПП "Ажіо" загальна вартість спірного майна становить 238 500,00 грн. (а.с.262 т.23).

12.07.2013 згідно з довідкою №5418 в КП "ЧООБТІ" станом на 01.01.2013 приміщення І-го поверху та підвалу гуртожитку по АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ "Тром" (на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколенко І.М. 04.05.2007 №2084) та Мановою Г.С. (на підставі рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 19.05.2008) (а.с.211 т.23, а.с.141 т.33).

12.07.2013 згідно з довідкою №5418 в КП "ЧООБТІ" станом на 01.01.2013 приміщення 2-го поверху гуртожитку по АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ "Тром" (на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколенко І.М. 04.05.2007 №2084), ОСОБА_10 (на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколенко І.М. 08.06.2007 №2797) та ОСОБА_21 (на підставі рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 19.05.2008) (а.с.142 т.33).

31.07.2013 між Мановою Г.С. в особі арбітражного керуючого Голінного А.М. та ОСОБА_3 підписано договір купівлі-продажу спірних приміщень, згідно з яким: Манова Г.С. продала, а ОСОБА_3 купив приміщення гуртожитку 2-го поверху: №4-1, №4-2 загальною площею 77,5 кв.м., приміщення 1-го поверху №1-24, №2-5, №2-20, №2-8, №2-11, №1-9, №1-10, №1-11, №1-12, №1-22, №1-23 загальною площею 678,2 кв.м. та підвалу №І, ІІ, ІІІ, IV, V, VI, VII, що знаходяться у АДРЕСА_1 ; приміщення гуртожитку в цілому складаються з: приміщення гуртожитку 2-го поаерху під літ. "А-ІІ", цегляні, загальною площею 884,0 кв.м., приміщення гуртожитку І-го поверху, підвалу та сходовими клітинами під літ. "А-ІІ", цегляні, загальною площею 940,4 кв.м.; вказані нежитлові приміщення належать Продавцю ( Мановій Г.С. ) на підставі рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 19.05.2008 та зареєстрованого у КП "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" 06.10.2008 за №1007; вказані нежитлові приміщення продані за 95400,00 грн.; ці гроші Продавець одержав від покупця повністю до підписання цього договору; оцінка ринкової вартості нежитлових будівель, надана ПП "Ажіо", м.Черкаси, станом на 15.04.2013 - 238500,00 грн.; Покупець набуває право власності на вказані нежитлові приміщення з моменту їх державної реєстрації (а.с.17, 87 т.20, а.с.263 т.23). Також сторонами складено акт приймання-передачі спірного майна (а.с.264 т.23, а.с.59 т.33).

31.07.2013 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень внесені відомості про нового власника ( ОСОБА_3 ) спірного майна (а.с.18 т.20, а.с.225 т.23).

13.11.2013 згідно з договором дарування частини нежитлових приміщень, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. 13.11.2013 за №4954, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.11.2013 №12712083 ОСОБА_1 став власником 31/300 частини 1-го поверху гуртожитку, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху гуртожитку по АДРЕСА_1 під літ. "А-ІІ", №4-1 по №4-5;

13.11.2013 згідно з договором дарування частини нежитлових приміщень, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. 13.11.2013 за №4954 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.11.2013 №12712429 ОСОБА_11 став власником 31/300 частини 1-го поверху гуртожитку, за ОСОБА_11 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху гуртожитку по АДРЕСА_5 .

18.11.2013 згідно з договором дарування частини нежитлових приміщень, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. 18.11.2013 за №4997, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.11.2013 №12948870 ОСОБА_20 стала власником 17/100 частини 1-го поверху гуртожитку; що згідно з договором дарування частини нежитлових приміщень від 02.09.2015, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. 02.09.2015 за №5576, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.09.2015 №43160863 ОСОБА_20 було подаровано ОСОБА_4 1/50 частини 1-го поверху гуртожитку; що у зв`язку з цим розмір частки ОСОБА_20 становить 15/100, за нею зареєстровано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху гуртожитку по АДРЕСА_1 , №6-1, 6-2, 6-3, 6-4, 6-5, 6-6, 6-7, 6-8;

18.11.2013 згідно з договором дарування частини нежитлових приміщень, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. 18.11.2013 за №4997, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.11.2013 №12948687 ОСОБА_5 став власником 17/100 частини 1-го поверху гуртожитку; що згідно з договором дарування частини нежитлових приміщень від 02.09.2015, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. 02.09.2015 за №5576, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.09.2015 №43160863 ОСОБА_5 було подаровано ОСОБА_4 1/50 частини 1-го поверху гуртожитку (нежитлових приміщень, які належать ОСОБА_5 на підставі вказванорго вище договору дарування частини нежитлових приміщень від 18.11.2013); що у зв`язку з цим розмір частки ОСОБА_5 становить 15/100 і за нею зареєстровано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху гуртожитку по АДРЕСА_1 , №2-25, 2-26, 3-1, 3-2, 3-3;

24.06.2014 згідно з договором дарування частини нежитлових приміщень, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. 24.06.2014 за №2482, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.06.2014 №23395422 ОСОБА_12 стала власником 1/20 частини 1-го поверху гуртожитку, за ОСОБА_12 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху гуртожитку по АДРЕСА_1 під літ. "А-ІІ", №2-11;

07.07.2014 згідно з договором дарування частини нежитлових приміщень, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. 07.07.2014 за №2700, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.07.2014 №23888878 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стали власниками 3/50 частини в рівних частках 1-го поверху гуртожитку, за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху гуртожитку АДРЕСА_1 під літ "А-ІІ", №1-22, 1-23;

07.07.2014 згідно з договором дарування частини нежитлових приміщень, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. 07.07.2014 за №2700, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.07.2014 №23888387 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 стали власниками 3/50 частини в рівних частках 1-го поверху гуртожитку, за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху гуртожитку АДРЕСА_1 під літ "А-ІІ", №1-22, 1-23;

02.09.2015 згідно з договором дарування частини нежитлових приміщень, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. 02.09.2015 за №5576, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.09.2015 №43160863 та договору дарування частини нежитлових приміщень від 13.11.2013, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. 13.11.2013 за №4954, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.11.2013 №12712607 ОСОБА_4 стала власником 1/50 частини та 31/100 частини 1-го поверху гуртожитку, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху гуртожитку по АДРЕСА_1 під літ. "А-ІІ", №5-1, №5-2, №5-3, №5-4, №5-5, №5-6.

09.08.2017 згідно з Інформаційною довідкою №94027618 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №94027618 (яка сформована за такими параметрами запиту як пошук права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження фізичної особи Манової Ганни Сергіївни , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 ) Манова Г.С. є власником майна з реєстраційним номером 17942298 (приміщень І-го поверху та підвалу гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 площею 940,4 кв.м. номер запису 1007 в книзі 11/1) і майна з реєстраційним номером 18800858 (приміщень гуртожитку 2-го поверху за адресою АДРЕСА_1 /площа відсутня/ номер запису 1007 в книзі 11/1 є (а.с.103 т.27).

05.06.2019 №9423-01-2 виконавчим комітетом Черкаської міської ради адвокату Ковтуну Ю.О. надано довідку про те, що будівля по вул.АДРЕСА_2 є гуртожитком та обліковується у реєстрі гуртожитків, які розташовані на території м. Черкаси; вказаний гуртожиток у власність територіальної громади м. Черкаси не передавався та на обслуговуванні комунальних підприємств міста не перебуває (а.с.221 т.27).

14.06.2019 Музика (Манова) Г.С. звернулась до суду із заявою з вимогами:

визнати дії ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Ганни Сергіївни, арбітражного керуючого Голінного А.М., щодо віднесення до складу ліквідаційної маси нежитлових приміщень підвалу №1,2,3,4,5,6,7; приміщення першого поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23; приміщення другого поверху №4-1, 4-2 гуртожитку по АДРЕСА_1 , що належали боржнику, Мановій Г.С. , на підставі рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 19.05.2008, неправомірними;

визнати недійсними результати аукціону з продажу нерухомого майна фізичної особи-підприємця Манової Г.С., проведеного 08.01.2013 Новосельцевим В.П. з продажу приміщення підвалу №1,2,3,4,5,6,7; приміщення першого поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23; приміщення другого поверху АДРЕСА_1 у м.Черкаси, оформленого протоколом проведення аукціону від 08.01.2013;

визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення підвалу №1,2,3,4,5,6,7; приміщення першого поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23; приміщення другого поверху АДРЕСА_1 у м.Черкаси від 31.07.2013, укладений між ліквідатором фізичної особи-підприємця Манової Г.С., арбітражним керуючим Голінним А.М. та ОСОБА_3

23.10.2019 ухвалою суду у цій справі введено процедуру погашення боргів боржника та зобов`язано арбітражного керуючого Голінного А.В. забезпечити виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

24.11.2020 листом КП "ЧООБТІ" №814 повідомлено про те, що відповідно до матеріалів інвентарної справи №3817 на нерухоме майно за адресою: м.Черкаси, АДРЕСА_1, у журналі підрахунку площ житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями при проведенні технічної інвентаризації 18.07.2013 було помилково віднесено приміщення 2-5 (зал) площею 255,7 кв.м. площею 255,7 кв.м. до графи "житлова"; помилка була виправлена та врахована при виконані послідуючих робіт (а.с.236 т.23, а.с.5,11,41 т.27).

22.12.2020 згідно з інформацією КП "ЧООБТІ" №885 відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: м.Черкаси, АДРЕСА_2, журнал підрахунку площі літери "А-ІІ" (стор.46 інв.справи №3817) станом на 18.07.2013 містить описку, а саме: площу приміщення 1-го поверху №2-5 було рознесено в графу №11, замість графи №14; цей факт було виявлено при проведенні поточної інвентаризації станом на 04.11.2013 і площу даного приміщення було віднесено до графи №14, тобто до основної площі нежитлових (вбудованих) приміщень, що відповідає дійсності (а.с.14,43 т.27).

15.03.2021 ухвалою суду від 15.03.2021 у справі №10/2456 (залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2021) у задоволенні заяви Музики (Манової) Г.С. від 14.06.2019 відмовлено повністю. Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 зазначені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

22.02.2022 листом за вих.№3176-01-10 Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради повідомило про відсутність у нього інформації про реєстрацію фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_2, 2 (приміщення першого поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23) (а.с.36 т.34).

При вирішенні спору судом застосовано наступні положення законодавства, які також застосовуються і апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги:

Відповідно до Господарського процесуального кодексу України:

ч.6 ст.12. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";

ч.1 ст.73. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи;

ч.1, 3, 4 ст.74. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів;

ч.4 ст.75. Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом;

ст.76. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

ст.79. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання;

ч.1 ст.80. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду;

ч.1,2 ст.86. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності;

ч.1-4 ст.13. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;

ст.16. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою; представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом;

ч.1 ст.58. Представником у суді може бути адвокат або законний представник;

ч.1, п.1 ч.3 ст.123. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу;

ч.1-3 ст.124. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору; попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи;

ст.126. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами;

ч.4-8 ст.129. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись; якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку; якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми; розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (…).

Відповідно до Цивільного кодексу України:

ч.1 і 3 ст.215. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин);

ч.1 ст.203. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

ч.1 ст.256. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу;

ч.1 ст.260. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу;

ч.1 ст.261. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила;

ч.3, 4 і 5 ст.267. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту;

ст.322. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до Кодексу України з процедури банкрутства:

ст.1 Кодексу:

арбітражний керуючий - фізична особа, яка отримала відповідне свідоцтво та інформація про яку внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України

керуючий реалізацією - арбітражний керуючий, призначений господарським судом у справі про неплатоспроможність фізичної особи для здійснення реалізації майна банкрута та задоволення вимог кредиторів;

сторони у справі про банкрутство - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут).

учасники у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір

ч.1 ст.2. Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України;

ч.2 ст.7. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника;

ч.1 ст.42. Правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог;

ч.3 ст.60. У ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора та здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

ч.1 ст.62. Усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси;

ст.73. Правочин щодо продажу майна, вчинений на аукціоні, проведеному з порушенням встановленого порядку його підготовки або проведення, що перешкодило або могло перешкодити продажу майна за найвищою ціною, може бути визнаний недійсним господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою боржника, арбітражного керуючого, кредитора або особи, інтереси якої були при цьому порушені;

ч.1 ст.113. Провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою;

Згідно з нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (від 14.05.1992 №2343-XII із змінами, внесеними до набрання чинності Законом України №4212-VI від 22.12.2011, тобто до 19.01.2013, Закон №2343-XII) чинного на час продажу спірного майна:

ст.1 Закону №2343-XII:

ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку;

арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) - фізична особа, яка має ліцензію, видану в установленому законодавством порядку, та діє на підставі ухвали господарського суду;

сторони у справі про банкрутство - кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут);

учасники провадження у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство, Фонд державного майна України, державний орган з питань банкрутства, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю;

ч.4 ст.24. У ліквідаційній процедурі господарський суд: розглядає скарги на дії учасників ліквідаційної процедури; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

ч.1 ст.25. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом;

ч.1 ст.26. Усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

ч.7 ст.48 У разі необхідності постійного управління нерухомим майном або цінним рухомим майном громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, господарський суд призначає для цієї мети ліквідатора та визначає розмір його винагороди. У цьому разі продаж майна громадянина-підприємця здійснюється ліквідатором.

Згідно з нормами Житлового кодексу Української РСР:

ст.4 Жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: (…) квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру;

ст.7 Непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів. Непридатні для проживання жилі приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів може бути переобладнано в нежилі за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Згідно із ст.1-1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків":

3) допоміжні приміщення у гуртожитку - приміщення у гуртожитку, призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку як житлового комплексу та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців (кухні, санвузли, сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні (позакімнатні) коридори, колясочні, кладові, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення);

4) жила кімната у гуртожитку - окреме жиле приміщення у гуртожитку, призначене та придатне для постійного проживання у ньому;

5) жилий блок чи жила секція у гуртожитку - жиле приміщення у гуртожитку, що складається з декількох (двох і більше) жилих кімнат, мешканці яких мають змогу користуватися допоміжними приміщеннями у гуртожитку. Належність відповідних приміщень до жилого блоку чи жилої секції визначається проектною документацією на гуртожиток;

6) жилі приміщення у гуртожитку - приміщення у гуртожитку (жилі кімнати, жилі блоки чи жилі секції), призначені та придатні відповідно до вимог законодавства до житла, призначеного для постійного проживання у ньому;

7) житловий комплекс гуртожитку - гуртожиток як цілісний об`єкт нерухомого майна (будівля гуртожитку та/або його частини, його мережі, відведена під ним земельна ділянка, його прибудинкова територія та розташовані на ній будівлі і споруди, необхідні для утримання та обслуговування гуртожитку за прямим цільовим призначенням - для проживання мешканців);

11) нежилі приміщення у гуртожитку - приміщення адміністративного, господарського та іншого призначення (для проведення культурно-масових заходів, навчання, спортивних занять, відпочинку, громадського харчування, медичного і побутового обслуговування тощо), що входять до житлового комплексу гуртожитку, але не належать (не віднесені) до жилих (житлових) приміщень і є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин.

Суд першої інстанції розглядаючи справу та приймаючи відповідне рішення дійшов висновків про повну відмову в задоволенні позовних вимог, при цьому суд виходив з наступних мотивів.

Позивачем заявлено чотири вимоги: а) визнання неправомірними дій ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С. щодо віднесення до складу ліквідаційної маси спірного майна; б) визнання недійсними результатів аукціону з продажу спірного майна 08.01.2013; в) визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна від 31.07.2013; г) зобов`язання ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С. передати спірне майно у власність територіальної громади м.Черкаси.

Позов подано до трьох відповідачів: а) Манової (Музики) Г.С. , б) ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С., арбітражного керуючого Голінного А.М., в) ОСОБА_3

Ухвалами суду від 24.11.2021 та від 10.12.2021 позовну заяву було залишено без руху, зокрема, у зв`язку з тим, що позов подано до кількох відповідачів, однак не викладено вимог щодо кожного з них, що позов не містить взагалі будь-якого викладу підстав пред`явлення позову до "ліквідатора фізичної особи-суб`єкта підприємницької діяльності Манової Ганни Сергіївни Голінного А.М.".

За замістом і роз`ясненнями остаточної редакції позовної заяви від 20.12.2021 №5132-01-21 позивач вказує:

що до "ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С., арбітражного керуючого Голінного А.М.", позов подається за усіма зазначеними у ньому вимогами, оскільки вчинення дій з проведення інвентаризації та віднесення до складу ліквідаційної маси житлових приміщень гуртожитку залежало лише від ліквідатора та відносилось до його повноважень; оскільки останній у порушення норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) включив до складу ліквідаційної маси спірне майно, замовив проведення аукціону та затвердив його результати протоколом від 08.01.2013 та, у подальшому, підписав договір купівлі-продажу спірного майна від 31.07.2013, внаслідок чого приміщення гуртожитку у порушення вимог ч.1 ст.26 вказаного вище Закону були продані третій особі, а не передані до комунальної власності, що не відповідає законним інтересам позивача; оскільки вимога про визнання неправомірними дій ліквідатора була заявлена разом з іншими основними вимогами про визнання недійсними результатів аукціонів та договору, адже вони між собою пов`язані підставою виникнення та поданими доказами;

що за вимогою про визнання недійсними результатів аукціону з продажу спірного майна, проведеного 08.01.2013, відповідачами є "ліквідатор фізичної особи-підприємця Манової Г.С." та ОСОБА_3, оскільки затвердження ліквідатором протоколу про результати проведеного 08.01.2013 аукціону та підписання його покупцем ОСОБА_3. є підставою для укладення в установленому порядку договору купівлі-продажу спірного майна, тому такі дії є діями одного ланцюга;

що за вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна від 31.07.2013 відповідачами є як сторони цього договору ( Манова (Музика) Г.С. та ОСОБА_3), так і особи, які його підписували ("ліквідатор фізичної особи-підприємця Манової Г.С., арбітражний керуючий Голінний А.М." та ОСОБА_3).

При цьому, місцевий суд вірно зазначив, що заявлені вимоги підлягають до розгляду відповідно до норм Кодексу:

як скарга на дії арбітражного керуючого (це вимоги про визнання неправомірними дій ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С. щодо віднесення до складу ліквідаційної маси спірного майна та про зобов`язання ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С. передати спірне майно у власність територіальної громади м. Черкаси).

та як позовні вимоги до боржника (це вимоги про визнання недійсними результатів аукціону з продажу спірного майна 08.01.2013 і про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна від 31.07.2013);

Розгляд скарги на дії арбітражного керуючого має здійснюватись виключно в межах справи про банкрутство.

Закон №2343-XII (ч.4 ст.24) передбачав, що зі скаргою на дії арбітражного керуючого міг звернутися лише учасник провадження у справі про банкрутство. Черкаська міська рада, як орган місцевого самоврядування не була відповідно до Закону №2343-XII учасником провадження у цій справі про банкрутство, отже й не мала права оскаржувати дії "ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С., арбітражного керуючого Голінного А.М.", який мав таку назву своєї посади на час вчинення оспорюваних дій у цій справі до введення в дію Кодексу (21.10.2019).

При цьому, Черкаська міська рада і згідно з Кодексом не є учасником провадження у цій справі про банкрутство. Кодекс (ч.3 ст.60) передбачає, що господарський суд у ліквідаційній процедурі розглядає скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора не вказуючи на осіб, які можуть звернутися з такою скаргою, отже суд вважає, що скаргу може подати будь-яка особа, права якої порушені дією (бездіяльністю) арбітражного керуючого. Однак Кодекс введено в дію з 21.10.2019, тому згідно з цим Кодексом можуть бути оскаржені дії (бездіяльність) вчинені після введення його в дію, оскільки він не має зворотної дії в часі. Предметом же оскарження у цій справі є дії вчинені до введення в дію Кодексу.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.10.2019 у справі №10/2456 введено процедуру погашення боргів боржника та зобов`язано арбітражного керуючого Голінного А.В. забезпечити виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника.

Тому арбітражний керуючий Голінний А.М. є фізичною особою, яка здійснює управління майном іншої фізичної особи-підприємця Манової (Музики) Г.С. і його посада має назву "керуючий реалізацією майна фізичної особи-підприємця Манової (Музики) Г.С., арбітражний керуючий Голінний А.М."

Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у задоволенні вимог Черкаської міської ради про визнання неправомірними дій "ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С., арбітражного керуючого Голінного А.М" щодо віднесення до складу ліквідаційної маси спірного майна та про зобов`язання ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С. передати спірне майно у власність територіальної громади м. Черкаси необхідно відмовити, оскільки на час вчинення порушення відповідно до Закону №2343-XII вона не мала права на подання такої скарги, оскільки після введення в дію Кодексу "керуючим реалізацією майна Манової Г.С., арбітражним керуючим Голінним А.М." порушення не вчинялися, оскільки на даний час у справі відсутня особа "ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С., арбітражного керуючого Голінного А.М.", оскільки спірне майно не перебуває ні у власності боржника (Манової Г.С.), ні у власності "ліквідатора фізичної особи-підприємця Манової Г.С. арбітражного керуючого Голінного А.М.".

Згідно із ст.30 Цивільного кодексу України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Аналогічною є й цивільна дієздатність юридичної особи.

Особами в цивільному обороті можуть виступати лише або фізичні особи або юридичні особи. Лише вони й можуть нести будь-яку відповідальність. Фізична особа-підприємець Манова Г.С. і фізична особа Манова Г.С. - це одна і таж фізична особа, яка згідно із ст.50, 51, 52 Цивільного кодексу України має право на здійснення підприємницької діяльності, має повну цивільну дієздатність, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення, і до підприємницької діяльності якої застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб.

Відповідно до ст.4 і 45 ГПК України сторонами в господарському процесі можуть виступати юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

У цій справі про банкрутство такої особи як "ліквідатор фізичної особи-підприємця Манової Г.С., арбітражний керуючий Голінний А.М." - не має, тому будь-які вимоги позивача до цієї особи задоволені бути не можуть.

Якщо ж розцінювати заявлені позивачем вимоги до Голінного А.М., як до фізичної особи, то вони також задоволені бути не можуть, оскільки він для себе особисто цивільних прав і для себе цивільних обов`язків, не набував, тому й не може нести особисту відповідальність (крім як відповідно до ст.21 Кодексу).

Якщо ж розцінювати заявлені позивачем вимоги до Голінного А.М., як до керуючого реалізацією майна боржника, то як про це вказано вище, порушень прав Черкаської міської ради у його діях після введення в дію Кодексу не вказано і не доведено.

Якщо ж розцінювати заявлені позивачем вимоги до Манової (Музики) Г.С. (у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Голінного А.М.), то вони не можуть бути задоволені у зв`язку з відсутністю у Черкаської міської ради права на оскарження дій ліквідатора банкрута відповідно до Закону №2343-XII.

Не можуть бути пред`явлені вимоги одночасно і до Манової (Музики) Г.С. як фізичної особи-підприємця, і до керуючого реалізацією її майна - це можуть бути вимоги лише до однієї особи - фізичної особи-підприємця Манової (Музики) Г.С. у особі керуючого реалізацією її майна, арбітражного керуючого Голінного А.М., яких не пред`явлено.

Колегія суддів дослідивши наявні в матеріалах справи докази та враховуючи встановлені місцевим судом обставини в повному обсязі погоджується з судом першої інстанції, щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Крім того, колегія суддів вважає вірними і висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права.

Розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом. (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, в ЄДРСР №94803669)

У справі, яка розглядається, позивач обрав такі способи захисту порушеного права у як: визнати дії ліквідатора банкрута неправомірними, визнати недійсними результати аукціону з продажу спірного майна, визнати недійсним договір купівлі продажу спірного майна, зобов`язати ліквідатора банкрута передати спірне майно територіальній громаді.

Однак, такий спосіб захисту порушеного права як "визнання дій ліквідатора банкрута неправомірними" не передбачені Кодексом чи й іншим законом. Позивач не обґрунтував і не довів, яким чином задоволення цієї вимоги призведе до відновлення його права, як і не вказав, право на що буде відновлене чи захищене, тому апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції щодо відмові в позові в цій частині.

Такий же спосіб захисту порушеного права як визнання недійсними результатів аукціону дійсно передбачено ч.2 ст.7 Кодексу, однак ні Кодекс ні інший закон не містить підстав для цього. Такі підстави містив Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у новій редакції згідно із Законом України від 22.12.2011 №4212-VI, чинній з 19.01.2013, далі - Закон №4212-VI), однак він втратив чинність і не може бути підставою для задоволення вимог позивача.

У зв`язку з цим у задоволенні цієї вимоги також слід відмовити.

У зв`язку з наявністю підстав для відмови по суті у задоволенні вимог визнати дії ліквідатора банкрута неправомірними та визнати недійсними результати аукціону з продажу спірного майна, суд не розглядає питання застосування строку позовної давності щодо цих вимог.

Такий же спосіб захисту порушеного права як зобов`язання ліквідатора банкрута передати спірне майно територіальній громаді має право на існування лише у випадку, якщо таке майно фактично перебуває у власності "фізичної особи-підприємця Манової (Музики Г.С.) у особі керуючого реалізацією майна боржника". Будь-які докази наявності цього майна у власності вказаної особи відсутні, більш того цей факт спростовується самим позивачем іншими його вимогами - визнати недійсними аукціон з продажу спірного майна та договір купівлі продажу спірного майна. Не може майно одночасно і бути у власності особи і бути проданим цією особою іншій особі.

В даному випадку арбітражний керуючий взагалі не може бути належним відповідачем за цією вимогою. Суд першої інстанції правомірно відмовив в її задоволенні.

Щодо вимог позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення підвалу №1,2,3,4,5,6,7; приміщення першого поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23; приміщення другого поверху №4-1, 4-2 гуртожитку по АДРЕСА_2 у м. Черкаси від 31.07.2013.

Обставини набуття права власності на спірний гуртожиток та окремі його приміщення, встановлені ухвалою суду від 15.03.2021 у справі №10/2456 і повторному доказуванню відповідно до ст. 75 ГПК України не підлягають.

При цьому, у справі відсутні технічна документація на будівництво гуртожитку чи рішення органу влади про надання статусу гуртожитку будівлі по АДРЕСА_1 у м. Черкаси, однак матеріали інвентаризаційних справ №208, №3698, №3725 №3817 (з т.25 а.с.29-266, т.26 а.с. 1-294) містять непрямі докази тому, що вказана будівля її власниками, органами влади і технічної інвентаризації була визнана "об`єктом житлового фонду" із спеціальним статусом "гуртожитку" (яка первісно належала Черкаському рафінадному заводу і надалі була передана ТОВ "Фонд захисту житла та його реконструкції"), зокрема такими доказами є "сводный оценочниый акт", лист ТОВ "Фонд захисту житла та його реконструкції", свідоцтва про право власності, довідки КП "ЧООБТІ", ухвала суду у справі №14-10/2821, рішення виконкому Черкаської міської ради, свідоцтво про право власності висновок управління містобудування та архітектури, тощо (а.с.37, 71, 77, 80, 109, 137, 138, 143, 183, 206 т.25). Підтвердженням цьому є й рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.05.2008 у справі №2-2442/08, згідно з яким спірні приміщення отримала у власність Манова Г.С . - це є приміщення "гуртожитку".

Будь-які докази переведення жилих приміщень будівлі по АДРЕСА_1 у м. Черкаси у нежилі у порядку ст.7 ЖК УРСР - ні учасниками справи, ні органами виконавчої влади суду не надані. Юридично перехід "житлових приміщень" у "нежитлові" у зв`язку з тим, що спірні приміщення фактично на протязі тривалого терміну були занедбані та не використовувались за призначенням, не відповідали санітарно-гігієнічним нормам і прийшли у стан, непридатний для проживання - не відбувся.

Виходячи з положень ст.79 ГПК України суд вважає щодо докази, надані на підтвердження обставини про те, що будівля по АДРЕСА_2 у м. Черкаси є гуртожитком, є більш вірогідними, ніж не надані докази на її спростування. Тобто докази, які підтверджують статус гуртожитку - наявні, а докази, які стверджують протилежне - відсутні.

Власне учасники справи і не спростовують обставину про те, що будівля по АДРЕСА_2 у м.Черкаси є гуртожитком, доводи правомірності включення спірних приміщень до складу ліквідаційної маси обґрунтовуються виключно тим, що спірні приміщення знаходяться у гуртожитку, але "є нежитловими", а тому не є "об`єктом житлового фонду". Однак для вирішення спору це не має значення, оскільки всі спірні приміщення разом складають такий об`єкт як "гуртожиток".

Дійсно, згідно із ст.4 ЖК УРСР "жилі приміщення в інших будівлях… утворюють житловий фонд". Тобто цю норму можна витлумачити так, що не жилі приміщення не утворюють житловий фонд. Однак ЖК УРСР не передбачає регулювання відносин приватної власності на гуртожитки. Закон же №2343-XII прийнято з урахуванням цих відносин.

Крім того, у ч.1 ст.26 Закон №2343-XII не розрізняє в такому об`єкті як "гуртожиток" окремо "житлові" і "нежитлові" приміщення. Усі вони є складовою "гуртожитку". Закон України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" допускає, що житлові і нежитлові приміщення можуть бути у власності окремих осіб, але зміна форми власності на нежилі приміщення у гуртожитку, не змінює статусу самого будинку як гуртожитку.

Тому словосполучення у ч.1 ст.26 Закону №2343-XII "за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури" слід тлумачити таким чином, що "об`єкти житлового фонду", "гуртожитки", "дитячі дошкільні заклади" та "об`єкти комунальної інфраструктури" - це різні самостійні "об`єкти" в розумінні цього Закону №2343-XII, оскільки дитячі дошкільні заклади не є об`єктами житлового фонду.

У зв`язку з цим відсутні підстави для висновку про те, що "житлові приміщення" у гуртожитку - це гуртожиток, а "нежитлові приміщення" - це не гуртожиток - вони є "жилими і нежилими приміщеннями гуртожитку".

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №2343-XII гуртожиток чи його частина не повинна була включатися до складу ліквідаційної маси та підлягала передачі до комунальної власності відповідної територіальної громади.

Аналізуючи викладені обставини, місцевий суд дійшов висновку, що зміст правочину (договору купівлі-продажу приміщення підвалу №1,2,3,4,5,6,7; приміщення першого поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23; приміщення другого поверху АДРЕСА_1 у м.Черкаси від 31.07.2013) суперечить іншому акту цивільного законодавства (Закону №2343-XII), що відповідно до ч.1 ст.203 і ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним.

Розглядаючи апеляційну скаргу в цій частині колегія суддів враховує, що питання наявності підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення підвалу №1,2,3,4,5,6,7; приміщення першого поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23; приміщення другого поверху АДРЕСА_1 у м.Черкаси від 31.07.2013 вже розглядалось в судовому порядку, однак за заявою Музики (Манової) Г.С. і судом першої інстанції в цій справі ( № 10/2456) ухвалою від 15.03.2021 року було встановлено наявність порушень ч.1 ст.26 Закону №2343-XII, однак відмовлено в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Вказана ухвала господарського суду Черкаської області від 15.03.2021 року залишена без змін за результатами апеляційного перегляду постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 року.

Крім того, арбітражним керуючим Голінним А,М. до Верховного Суду оскаржувались вказані судові рішення, зокрема арбітражний керуючий просив Верховний Суд змінити оскаржувані судові рішення в частині наведених судом першої та апеляційної інстанції висновків мотивувальних частин, зокрема щодо того, що докази надані на підтвердження обставин про те, що будівля по АДРЕСА_1 у м. Черкаси є гуртожитком, є більш вірогідними, ніж не надані доказі на її спростування. Тобто докази, які підтверджують статус гуртожитку наявні, а докази, які стверджують протилежне відсутні.

Верховний Суд Постановою від 19.01.2022 року по справі № 10/2456 відмовив в задоволенні касаційної скарги та залишив без змін мотивувальні частини ухвали господарського суду Черкаської області від 15.03.2021 року та Постанови Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 року.

В зв`язку з чим Північний апеляційний господарський суд при розгляді апеляційної скарг на рішення господарського суду Черкаської області від 20.09.2022 року вважає доведеною ту обставину, що будівля по АДРЕСА_1 у м. Черкаси є гуртожитком.

В зв`язку з викладеними обставинами колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання спірного договору недійсним.

При цьому колегія суддів також погоджується з висновком місцевого суду, що вимоги Черкаської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу не підлягають задоволенню з підстав пропуску строку позовної давності. Однак, колегія суддів вважає помилковим висновок суду стосовно дати з якої необхідно відраховувати такий строк.

Згідно з висновками Верховного Суду щодо застосування норми ст.261 ЦК України, викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі №10/5026/995/2012, висновками Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20.11.2018 у справі №907/50/16, та висновками Верховного Суду України, викладені у постанові від 16.11.2016 у справі №487/10132/14-ц початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз понять "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Згідно з положеннями частини першої статті 261 ЦК України у визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила. Обов`язок позивача довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований у постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14).

Позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зокрема, у даному випадку оцінці підлягає й питання про те, як Черкаська міська рада відреагувала на це порушення. З матеріалів справи вбачається, що Черкаська міська рада взагалі не цікавилась долею спірного майна. Так, рішенням Черкаської міської ради від 10.08.2010 №5-997 "Про затвердження Програми передачі гуртожитків у власність територіальної громади міста Черкаси на 2010-2014" будівлю по АДРЕСА_2 включено до реєстру гуртожитків, які розташовані на території міста Черкаси. Шонайменше з 20.09.2011 (дата визнання боржника банкрутом) до 08.08.2019 (дата ухвали суду, яку було направлено Черкаській міській раді), тобто майже вісім років позивач не виявляв ніякого інтересу до руху справи та реалізації його права на спірне майно. Якби вона проявляла свій інтерес, то мала б втручатися у процес відчуження гуртожитку та окремих його приміщень (починаючи з моменту передачі гуртожитків ТОВ "Фонд захисту житла та його реконструкції" і надалі), чи й оспорювати його в установленому порядку.

Суд першої інстанції визначаючи дату з якого треба рахувати перебіг строку позовної давності до вимог про визнання недійсними договору купівлі продажу від 31.07.2013 року визначав, дату 24.10.2012 розміщення у газеті "Акцент" №43 (928) оголошення про проведення 26.11.2012 відкритих торгів з продажу спірного майна та вказав, що суд вважає саме 24.10.2012 року доведеною датою, з якої у Черкаської міської ради почався відлік строку позовної давності. Тобто суд визначив дату, з якої у Черкаської міської ради почався відлік строку позовної давності раніше ніж спірний договір було укладено.

В даному контексті апеляційний суд зазначає, що аукціон було проведено 08.01.2013 року, договір купівлі-продажу укладений 31.07.2013 року та в цей же день було проведено державну реєстрацію права власності на покупця - ОСОБА_3 .

Передумовою проведеного аукціону були два оголошення в газеті про проведення аукціону, які розміщені в засобах масової інформації 24.10.2012 року та 05.12.2012 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується, що Черкаська міська рада починаючи з 24.10.2012 року могла знати про проведення процедури реалізації спірних приміщень в межах справи про банкрутство, а починаючи х 05.12.2012 року могла знати про призначення аукціону від 08.01.2013 року, на якому було здійснено реалізацію спірних приміщень на користь ОСОБА_3 .

Починаючи з 31.07.2013 року інформація про відчуження об`єктів нерухомості була відображена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже про факт укладання договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року Черкаська міська рада могла довідатись з 31.07.2013 року, після того як майно було відчужене і в подальшому зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за покупцем (переможцем аукціону).

Колегія суддів вважає, що загальний строк позовної давності на оспорювання укладеного договору склав період з 31.07.2013 року по 31.07.2016 року.

Черкаська міська рада звернулась до суду із позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі продаж майна від 31.07.2013 року лише 15.11.2021 року (уточнена заява з виправленими недоліками надійшла до суду 22.12.2021 року), тобто з пропуском строку позовної давності.

Однак належних доводів поважності причин пропуску строку подання заяви (неможливості його подання) у період з 31.07.2016 до 15.11.2021 року позивачем не приведено і їх доказів не надано.

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі Черкаська міська рада взагалі заперечує пропуск строку позовної давності для звернення з відповідним позовом до суду, наполягаючи саме на тому, що довідалась про своє порушене право саме після того, як була залучена до участі у справі в якості третьої особи.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з місцевим судом, щодо відмови в задоволені позовних вимог, однак з урахуванням викладених апеляційних судом змін мотивувальної частини оскаржуваного рішення.

Щодо вимог представника третьої особи ОСОБА_1 слід зазначити наступне.

Представник третьої особи ОСОБА_1 у поданому суду клопотанні від 21.07.2022 та письмових поясненнях від 25.07.2022 №25/07-22 просить стягнути з позивача 70 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. На доказ заявленої вимоги надав Договір №08/07-22 про надання правничої допомоги від 08.07.2022, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Батюком О.О. (згідно з яким: п.1.1. За даним Договором Клієнт доручає Адвокату: 1.1.1. представляти його інтереси та діяти від його імені в господарському суді Черкаської області при розгляді господарської справи №10/2456(925/1535/21); п.1.4. За виконання доручення, передбаченого підпунктом 1.1.1 пункту 1.1. цього Договору, Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі 70 000 грн. 00 коп., з яких 10 000 грн. 00 коп. на протязі 3-х днів з дня укладання цього Договору, а залишок в сумі 60 000 грн. 00 коп. на протязі 5-ти днів з дня вступу в законну силу судового рішення у справі №10/2456(925/1535/21); п.1.7. Оплата за цим Договором здійснюється шляхом безготівкових розрахунків; п.1.8. Встановлюючи вартість робіт Адвоката сторони виходили з того, що нерухомість, яку Клієнт може втратити в разі задоволення заяви, вказаної у підпункті 1.1.1. пункту 1.1. цього Договору є його єдиним житлом, а відтак справа має для нього велике значення), а також опис робіт, виконаних адвокатом (а.с.64-67 т.34).

Суд першої інстанції залишив без розгляду вказану заяву третьої особи з підстав того, що представником не подано відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості і не подано детальний опис робіт (наданих послуг).

Колегія суддів не погоджується з такими твердженнями суду першої інстанції в силу наступного.

Відповідно до ч.2 і 3 ст.126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат;

для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже витрати на професійну правничу допомогу складаються з двох частин: власне послуг адвоката (в тому числі і гонорару) та фактичних витрат.

Якщо фактичні витрати можуть підтверджуватись лише відповідними первинними бухгалтерськими документами, то власне послуги адвоката такими документами можуть не підтверджуватися, але ГПК України чітко визначає, що їх розмір визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості (п.1 ч.2 ст.126 ГПК України) та що учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (ч.3 ст.126 ГПК України).

В даній справі третьою особою і його представником погоджено лише розмір гонорару адвоката у розмірі 70 000 грн., якій не змінюється від виду та кількості наданих адвокатом послуг.

Тобто, в даному випадку будь-які дії адвоката, що вчиняються ним для захисту прав третьої особи ОСОБА_1 в даній справі охоплюються зафіксованою в договорі сумою гонорару, в зв`язку з чим доведення обсягу наданих послуг і виконаних робіт з їх детальним описом, на якій наполягає суд першої інстанції не є обовязковим.

Між іншим, адвокатом надавались до суду першої інстанції описи виконаних ним робіт. Так в матеріалах справи т. 34 арк. спр. 67 міститься перелік виконаних робіт станом на 21.07.2022 року, арк. спр. 85 перелік виконаних адвокатом робіт станом на 25.07.2022 року, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції в цій частині.

В матеріалах справи міститься копія квитанції до заяви про переказ готівки від 11.07.2022 року, згідно якої ОСОБА_1 перерахував адвокату Батюку О.О. 10 000 грн. з призначення платежу «За надання послуг адвоката згідно договору № 08/07-22 від 08.07.2022 року».

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення поданої заяви та стягнення з позивача на користь третьої особи підтверджених витрат на послуги адвоката в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є:1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповнені або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладені обставини, мотивувальна частина рішення щодо підстав відмови в задоволенні позовних вимог підлягає зміні з залишенням без змін в цій частині її резолютивної частини, а рішення господарського суду в частині стягнення витрат на правову допомогу скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення поданої заяви.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Черкаської міської ради на рішення господарського суду Черкаської області від 20.09.2022 року у справі №10/2456(925/1535/21) - залишити без задоволення.

2. Змінити мотивувальну частину рішення господарського суду Черкаської області від 20.09.2022 року у справі №10/2456(925/1535/21) виклавши її в редакції цієї постанови.

3. Пункт 1 резолютивної частини рішення господарського суду Черкаської області від 20.09.2022 року у справі №10/2456(925/1535/21) залишити без змін.

4.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Черкаської області від 20.09.2022 року у справі №10/2456(925/1535/21) задовольнити частково.

5.Пункт 2 резолютивної частини рішення господарського суду Черкаської області від 20.09.2022 року у справі №10/2456(925/1535/21) скасувати.

6.Прийняти в цій частині нове рішення.

7.Клопотання ОСОБА_1 від 21.07.2022 року про стягнення судових витрат задовольнити частково.

8.Стягнути з Черкаської міської ради (, адреса: 18001, м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 36) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 ) 10 000 (десять тисяч) грн. судових витрат.

9.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

10.Справу повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано 04.07.2023 року.

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді С.В. Сотніков

О.М. Остапенко