УХВАЛА

про закриття провадження у справі

03.07.2023Справа № 910/6927/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у підготовчому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець 7»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Подільська районна в місті Києві державна адміністрація

про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів, скасування запису про державну реєстрацію змін до установчих документів

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: Захарченко М.О.,

від третьої особи: не з`явились

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець 7» про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець 7» від 23.09.2016, оформлених протоколом № 1, скасування запису про державну реєстрацію змін до установчих документів від 26.10.2016 № 2030334.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням порядку скликання та проведення загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець 7» 23.09.2016, що призвело до порушення прав позивача як члена кооперативу, на участь в управлінні кооперативом. Крім того, як наслідок підлягає скасуванню запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.10.2016 № 2030334 про державну реєстрацію змін до установчих документів Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець 7».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

11.05.2023 до суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 08.05.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6927/23, підготовче засідання призначено на 26.06.2023. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Подільську районну в місті Києві державну адміністрацію (Контрактова площа, 2, м. Київ, 04070, ідентифікаційний код 37333608).

14.06.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із клопотанням про закриття провадження у справі.

20.06.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

26.06.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення.

В підготовче засідання 26.06.2023 з`явилися представники сторін, представник третьої особи не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, письмових пояснень щодо позовної заяви або будь-яких заяв/клопотань до суду не подавав.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відмовити у задоволенні клопотань позивача про витребування доказів; зобов`язати відповідача подати до суду належним чином засвідчену копію статуту ЖБК «Мотозаводець 7», яка діяла на час прийняття рішення загальними зборами 23.09.2016; оголосити у підготовчому засіданні перерву до 03.07.2023.

30.06.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: належним чином засвідченої копії статуту ЖБК «Мотозаводець 7», зареєстрованого Управлінням ЖБК виконкому Київської міської ради народних депутатів від 04.12.1986 № 46.

03.07.2023 позивачем подано до суду заяву про виклик свідків.

В підготовче засідання 03.07.2023 з`явилися представники сторін, представник третьої особи не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

В підготовчому засіданні 03.07.2023 судом розглянуто клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Представник відповідача повністю підтримала заявлене клопотання про закриття провадження у справі, просила суд задовольнити вказане клопотання. Позивач проти закриття провадження у справі заперечував.

Розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, заслухавши представників сторін у підготовчому засіданні, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані порушенням прав останнього, як члена кооперативу, прийнятими на загальних зборах Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець 7» від 23.09.2016 рішеннями, оформленими протоколом № 1.

В той же час, відповідач у своєму клопотанні про закриття провадження у справі зазначає, що на момент прийняття рішення загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець 7» від 23.09.2016 позивач не був членом вказаного житлово-будівельного кооперативу, що виключає наявність між сторонами даного спору корпоративних відносин, а відтак і можливість розгляду справи господарським судом.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (аналогічна норма права закріплена в ст. 20 ГПК України).

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1 Статуту Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець 7», зареєстрованого Управлінням ЖБК виконкому Київської міської ради народних депутатів від 04.12.1986 № 46, житлово-будівельний кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх сімей шляхом будівництва двох багатоквартирних будинків за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління будинками.

Відповідно до п. 7 вказаного Статуту, громадяни приймаються в члени житлово-будівельного кооперативу по досягненню ними 18 років.

Позивач, в свою чергу зазначив, що членом Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець 7» став у 2011 році після отримання квартири у вказаного кооперативі в подарунок від батьків, та подання заяви на вступ до кооперативу, однак жодних документів на підтвердження таких доводів до суду не надає.

При цьому, відповідачем до клопотання про закриття провадження у справі було долучено копії заяви позивача від 26.07.2021 про вступ в члени Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець 7» та протоколу загальних зборів членів Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець 7» від 30.06.2021, на яких було розглянуто вказану заяву та прийнято, зокрема, ОСОБА_1 в члени кооперативу.

Із наведеного вбачається, що позивач не був членом кооперативу на момент прийняття рішення загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець 7» від 23.09.2016, а став ним лише у 2021 році. Доказів іншого матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про кооперацію» (в редакції, чинній станом на 23.09.2016) кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Статтею 10 Закону України «Про кооперацію» визначено, що членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності.

Статтею 11 Закону України «Про кооперацію» врегульовано порядок вступу до кооперативу та визначено, що вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Верховний Суд у постанові 07.06.2018 у справі № 922/3159/17 висловив правову позицію щодо моменту з якого, особа набуває статусу члена кооперативу згідно з ст. 11 Закону України «Про кооперацію», а саме - з моменту затвердження загальними зборами членів кооперативу рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу.

Із викладеного вбачається, що для вступу в житлово-будівельний кооператив необхідною умовою є наявність рішення загальних зборів чи зборів уповноважених представників, при цьому, такому рішенню має передувати волевиявлення особи, котре може підтверджуватися письмовою заявою особи, направленої до кооперативу.

Вказана правова позиція суду кореспондується із висновками викладеними у постанові Північно-Західного апеляційного господарського суду від 15.06.2020 у справі № 918/508/19.

Суд бере до уваги, що в силу ч. 1 ст. 74 ГПК України саме на позивача покладений обов`язок доведення обставин, на які він посилається.

Таким чином, оскільки станом на момент постановлення даної ухвали матеріали справи не містять доказів членства позивача у Житлово-будівельному кооперативі «Мотозаводець 7» станом на момент прийняття оскаржуваного ним рішення загальних зборів від 23.09.2016, зокрема, заяви про вступ до кооперативу, на яку позивач посилається у відповіді на відзив та інших доказів, які б підтвердили таке членство, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, що даний спір не може вважатися таким, що виник з корпоративних відносин.

При цьому, суд зазначає, що корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами. Відповідно, члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними (правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 17 грудня 2019 року по справі № 904/4887/18).

Згідно з ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12 червня 2007 року №2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, на який позивач посилається у позовній заяві, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що фізична особа може бути стороною спору у господарському судочинстві лише у разі, якщо розгляд такого спору в господарському суді прямо передбачено Господарським процесуальним кодексом України та відповідним законом, а коло господарських спорів, у яких стороною може бути фізична особа, законом обмежене.

Тому, враховуючи встановлені у справі обставини, суд зазначає, що даний спір пред`явлено фізичною особою до житлово-будівельного кооперативу, членом якого позивач станом на момент прийняття оскаржуваного ним рішення загальних зборів від 23.09.2016 не був, а тому відповідно до норм ГПК не порушено корпоративних прав позивача, що робить неможливим розгляд даної справи в порядку господарського судочинства.

За висновками суду, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За наведених обставин суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у цій справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, позивачу підлягає поверненню сплачена ним сума судового збору в разі подання ним відповідного клопотання в порядку приписів ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись статтями 231, 233 - 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 910/6927/23 за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець 7» про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець 7» від 23.09.2016, оформлених протоколом № 1, скасування запису про державну реєстрацію змін до установчих документів від 26.10.2016 № 2030334.

Ухвала набирає законної сили негайно після оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня з дня складання повного тексту ухвали.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 05.07.2023.

Суддя Т.Ю. Трофименко