СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Харків Справа №922/263/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

за участю представників сторін:

від позивача - Пономаренко В.І.,

від відповідача - Вишневецька Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» (вх.№934Х від 16.05.2023) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.04.2023 у справі №922/263/23 (м. Харків, суддя Жельне С.Ч., повний текст рішення складено 17.04.2023),

за позовом Міністерства оборони України, м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту», м. Харків

про стягнення коштів 6 902 000,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» (відповідач) про стягнення за Договором №286/3/22/184 про закупівлю для державних потреб товарів речової служби від 13.05.2022 штрафних санкцій у розмірі 6 902 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.04.2023 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» на користь Міністерства оборони України штрафні санкції у розмірі 6 902 000 грн. 00 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» на користь Державного бюджету України 103 530 грн. 00 коп. судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.04.2023 у справі №922/263/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт посилається на наступне:

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» не мало змоги спростувати факт порушення строків поставки товарів в обумовлений Договором строк, оскільки не приймало участі в розгляді справи та не було належним чином повідомлено про розгляд зазначеної справи, всупереч твердженню суду; назва підприємства написана з помилкою, що суттєво ускладнювало моніторинг судових справ підприємства;

- прострочення строків поставки в кожному із зафіксованих в Актах приймального контролю випадках не перевищувало 30 днів;

- судом не було враховано специфічність товару, що постачався відповідачем та скрутний в країні час (зокрема, відключення електроенергії, зупинення виробничого процесу через повітряні тривоги, жорсткий процес погодження контрактів на закупівлю з боку банків, відсутність сировини, перевантаження пунктів прикордонних постів);

- на момент укладення договору відповідач не міг передбачити розвиток воєнних дій в країні та їх вплив на виробництво такого товару;

- воєнний стан в країні є обставиною непереборної сили, що підтверджується копією сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України від 28.02.2022 вих.№2024/02.0-7.1.

Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 16.05.2023 для розгляду справи №922/263/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» (вх.№934Х від 16.05.2023) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.04.2023 у справі №922/263/23. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/263/23. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Східним апеляційним господарським судом в умовах воєнного стану, зважаючи на утруднення реалізації учасниками справи прав, наданих їм Господарським процесуальним кодексом України рекомендовано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати документи (відзиви, заяви, клопотання тощо) з використанням програми «Електронний суд» (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати їх з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду .uа Реєстрація в електронному кабінеті можлива за посиланням https://id.court.gov.ua/rt.gov.ua/sud4875/ Учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень.

22.05.2023 на виконання вимог ухвали суду від Господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/263/23 (вх.№5738).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 призначено справу №922/263/23 до розгляду на "28" червня 2023 р. об 11:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Повідомлено учасників справи про дату, час та місце розгляду справи. Роз`яснено учасникам справи, що в умовах дії режиму воєнного стану, з міркувань безпеки та враховуючи приписи ст.3 Конституції України, розгляд апеляційної скарги може бути перенесений на іншу дату. Запропоновано учасникам справи заздалегідь визначитися із бажанням та можливістю взяти участь у судовому засіданні, про що письмово повідомити Східний апеляційний господарський суд. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою. Запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати документи (заяви, клопотання тощо) з використанням програми «Електронний суд» (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати їх з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду . Реєстрація в електронному кабінеті можлива за посиланням https://id.court.gov.ua/rt.gov.ua/sud4875/

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» надійшла заява про видачу копії судового рішення (вх.№7196 від 21.06.2023; вх.№7225ел.11226 від 21.06.2023).

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» надійшло клопотання про зменшення пені (вх.№7339 від 26.06.2023), в якому просить вирішити справу з урахуванням цього клопотання, зменшити нараховану пеню на 90 відсотків до суми 690200,00 грн, а в іншій частині позову про стягнення відмовити; вирішити питання щодо перерозподілу судових витрат (судового збору).

В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 28.06.2023 представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити її в повному обсязі. Представник позивача проти вимог скарги заперечив, просив оскаржуване рішення суду залишити в силі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2022 між Міністерством оборони України (надалі - Позивач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківський завод індивідуального захисту» (надалі - Відповідач, Постачальник) був укладений Договір №286/3/22/184 про закупівлю товару для державних потреб товарів речової служби за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити Замовнику Товар - індивідуальне обмундирування (35810000-5) Бронежилет четвертого класу захисту, згідно ДСТУ 8782:2018 «PLASTOON (В-4)», в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому Договорі, а Замовник забезпечити приймання та оплату Товару.

Згідно із Специфікацією, наведеною в п.1.2 Договору, поставці підлягає Товар у кількості 30 000,00 шт. на загальну суму 375 000 000,00 грн, у наступні строки (терміни):

До 15.07.2022 включно у кількості 10 000 шт. на суму 119 000 000,00 грн;

До 31.07.2022 включно у кількості 10 000 шт. на суму 119 000 000,00 грн;

До 15.08.2022 включно у кількості 10 000 шт. на суму 119 000 000,00 грн.

Пунктом 4.3 Договору сторони визначили, що додатково до пред`явленого Постачальником рахунку має бути доданий належним чином оформлений комплект документів, зокрема, акт приймального контролю якості Товару, що підтверджує одержання Товару відповідної якості.

Відповідно до умов п.6.3.1, 6.3.5 Договору Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки (термін), встановлені Договором. Надати Товар визначений у п.1.2 для приймання представнику Центрального управління та Одержувачу Товару разом з визначеними Договором документами необхідними для приймання Товару.

Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31.12.2022 (включно).

Позивач, посилаючись на підписані між сторонами акти приймального контролю товару за якістю вказує, що відповідачем Товар за Договором був поставлений у повному обсязі, проте з порушення строків, визначених умовами Договору, внаслідок чого до стягнення з відповідача підлягають нараховані за п.7.3.3 штрафні санкції у розмірі 6 902 000,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що строки поставки, які сторонами були визначені в п.1.2 Договору, відповідачем дотримані не були, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 6 902 000,00 грн є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Нормами частини першої статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки. За укладеним сторонами договором, відповідач зобов`язався поставити, а позивач прийняти та оплатити товар, визначений умовами договору.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормами статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із Специфікацією, наведеною в п.1.2 Договору, поставці підлягає Товар у кількості 30 000,00 шт. на загальну суму 375 000 000,00 грн, у наступні строки (терміни):

До 15.07.2022 включно у кількості 10 000 шт. на суму 119 000 000,00 грн;

До 31.07.2022 включно у кількості 10 000 шт. на суму 119 000 000,00 грн;

До 15.08.2022 включно у кількості 10 000 шт. на суму 119 000 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору відповідачем були здійсненні поставки товару за визначеною в п.1.2 Договору адресою у передбаченій Договором кількості. Так, в матеріалах справи наявні наступні акти, за якими здійснювалися поставки товару:

За Актом №1 приймального контролю товару за якістю від 10.08.2022 в кількості 2000 штук на суму 23 800 000,00 грн (прострочення складає 25 діб);

За Актом №2 приймального контролю товару за якістю від 11.08.2022 в кількості 4000 штук на суму 47 600 000,00 грн (прострочення складає 26 діб);

За Актом №3 приймального контролю товару за якістю від 13.08.2022 в кількості 4000 штук на суму 47 600 000,00 грн (прострочення складає 28 діб);

За Актом №4 приймального контролю товару за якістю від 17.08.2022 в кількості 4000 штук на суму 47 600 000,00 грн (прострочення складає 16 діб);

За Актом №5 приймального контролю товару за якістю від 20.08.2022 в кількості 6000 штук на суму 71 400 000,00 грн (прострочення складає 19 діб);

За Актом №6 приймального контролю товару за якістю від 26.08.2022 в кількості 6000 штук на суму 71 400 000,00 грн (прострочення складає 10 діб);

За Актом №7 приймального контролю товару за якістю від 01.09.2022 в кількості 2000 штук на суму 23 800 000,00 грн (прострочення складає 16 діб);

За Актом №8 приймального контролю товару за якістю від 07.09.2022 в кількості 2000 штук на суму 23 800 000,00 грн (прострочення складає 22 доби)

Всі перелічені вище акти підписані уповноваженими особами з боку Замовника і Постачальника та скріплені печатками сторін.

Таким чином, з досліджених судом письмових доказів вбачається, що поставка товару у визначеній Договором кількості відбулася. Факт відповідних поставок товару підтверджується зазначеними вище актами приймального контролю товару за якістю, складеними і підписаними у передбаченому Договором порядку.

Проте, матеріали справи свідчать, що строки поставки, які сторонами були визначені в п.1.2 Договору, відповідачем дотримані не були.

Відповідно до частини 2 статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту дотримання строків поставки за поставлений товар закон покладає на постачальника.

Відповідач не надав суду належні докази щодо своєчасної поставки товару згідно Договору №286/3/22/184 про закупівлю для державних потреб товарів речової служби від 13.05.2022.

Більше того, відповідач в апеляційній скарзі не заперечує проти існування порушення строків поставки, проте зазначає, що прострочення в кожному з зафіксованих в Актах приймального контролю випадках не перевищувало 30 днів, виникло таке прострочення з незалежних від відповідача обставин. А саме апелянт вказує, що судом першої інстанції при розгляді справи не враховано специфічність товару, що постачався відповідачем та скрутний в країні час (зокрема, відключення електроенергії, зупинення виробничого процесу через повітряні тривоги, жорсткий процес погодження контрактів на закупівлю з боку банків, відсутність сировини, перевантаження пунктів прикордонних постів). Крім того, на момент укладення договору відповідач не міг передбачити розвиток воєнних дій в країні та їх вплив на виробництво такого товару.

Частиною 2 статті 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, посилання апелянта на відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, не є підставою для звільнення від відповідальності за неналежне виконання господарського зобов`язання.

Крім того, відповідно до статті 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Таким чином, укладаючи договір та погоджуючись з його умовами щодо правових наслідків за порушення обумовлених цим договором зобов`язань, сторона не може беззаперечно розраховувати, що в подальшому такі умови не будуть застосовані до неї судом під час розгляду спору про відповідальність сторони за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту», як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи договір, усвідомлювало визначенні п.1.2. Договору строки поставки, з огляду на що повинно було розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки. Твердження апелянта про те, шо на момент укладення договору, останній не міг передбачити розвиток воєнних дій в країні та їх вплив на виробництво такого товару відхиляються з огляду на те, що Договір №286/3/22/184 від 13.05.2023 було підписано майже через 3 місяці після введення воєнного стану в Україні. Тобто відповідач мав розумно оцінити обставини з урахуванням виду своєї діяльності та можливість виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки.

Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 230 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Нормами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Пунктом 7.3.3 Договору обумовлено, що за порушення строків виконання зобов`язання Постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості несвоєчасно поставленого Товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків від вартості несвоєчасно поставленого Товару.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені у розмірі 6 902 000,00 грн, суд апеляційної інстанції вважає, що останній є арифметично вірним та здійснений обґрунтовано, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з твердженням апелянта, що прострочення в кожному випадку становило менше 30 днів, проте вказана обставина не має значення для вирішення спору у даному випадку, оскільки позивачем не заявлено вимогу про стягнення штрафу за прострочення понад 30 днів.

Стосовно посилання апелянта на те, що воєнний стан в країні є обставиною непереборної сили, що підтверджується копією сертифікату, виданого Торгово-Промисловою палатою України від 28.02.2022 вих.№2024/02.0-7.1, колегія суддів зазначає наступне.

Настання форс-мажору не є підставою для зміни умов договору та звільнення від виконання зобов`язання. Навіть, якщо під час війни сторона не може своєчасно виконати свої зобов`язання за договором - це не є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій.

Посилаючись на форс-мажор як на підставу для звільнення від відповідальності, Відповідачу потрібно довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання. Одного лише посилання на наявність форс-мажору (а зокрема на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України) недостатньо.

Відтак, колегія суду констатує, що не є достатнім формальне посилання на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, оскільки суд має досліджувати докази в сукупності.

Відповідна правова позиція наведена і в постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року по справі №922/854/21.

Обставини непереборної сили засвідчуються сертифікатом Торгово-промислової палати України. Проте, Листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Поряд з тим, існування Листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не є звільненням від виконання зобов`язань за договором (сплати штрафних санкцій) під час воєнного стану. Втім, це може бути підставою від звільнення, якщо сторона за Договором доведе, що виключно внаслідок агресії сусідньої держави неможливо було виконати свої зобов`язання.

Однак головне, це те що, наявність форс-мажорних обставин це не амністія, а лише відстрочка від виконання зобов`язання без штрафних санкцій і у разі фактичного доведення цих обставин.

Слід зазначити, що засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є однією з функцій Торгово-промислової палати, затверджених Статутом Торгово-промислової палати України та Законом України «Про торгово-промислові палати України».

Засвідчення форс-мажорних обставин є послугою в розумінні Цивільного кодексу України, яку ТПП надає для фізичних та юридичних осіб.

Звернення суб`єктів господарської діяльності до ТПП України за отриманням сертифіката для засвідчення форс-мажорних обставин є належним доказом їх засвідчення відповідно до законодавства України.

Проте сертифікат про форс-мажорні обставини не є актом державного органу, який спричиняє виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків сторін. У разі судового процесу сертифікат ТПП є лише одним із доказів, який не має наперед визначеної сили перед іншими доказами, і лише в їх сукупності на підставі наданих доказів суд приймає рішення.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин встановлюється регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними Торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин.

Відповідно до регламенту форс-мажорні обставини засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб щодо кожного окремого договору, зобов`язання, контракту, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тягар доказування форс-мажорних обставин покладено на заявника.

Тож сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна надати докази за чотирма складовими події «форс-мажору»: подія (форс-мажорна обставина); непередбачуваність обставин; причинно-наслідковий зв`язок між обставиною (подією) і неможливістю виконання стороною своїх конкретних зобов`язань; неможливість виконання і альтернативного виконання.

Колегія суддів, зважаючи на доводи апеляційної скарги зазначає, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та дотримуватися строків виконання зобов`язань. Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Крім того, відповідно п.8.1 Договору №286/3/22/184 від 13.05.2022 сторони звільняються від відповідальності за невиконання та/або затримку у виконані та/або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею Сторін, які сторони не могли передбачити та/або попередити, і які безпосередньо вплинули на виконання Договору.

Згідно з п.8.2. Договору під обставинами непереборної сили розуміють зовнішні та інші надзвичайні обставини, які виникли поза волею Сторін і настанню та дії яких сторони не могли перешкодити за допомогою заходів та засобів, застосування яких у конкретній ситуації справедливо вимагати та чекати від сторони, що підпала під дію таких обставин. Сторони домовились, що достатнім доказом існування обставин, визначених у п.8.2. Договору та строку їх дії служать документи, які видаються уповноваженими органами.

Пунктом 8.4. Договору встановлено, що сторона, що підпала під дію форс-мажорних обставин і виявилась внаслідок цього нездатною виконувати обов`язки за цим договором, повинна терміново, не пізніше 15 діб у письмовій формі повідомити іншу сторону.

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України.

Відтак, колегія суддів, зважаючи на посилання апелянта на існування обставин непереборної сили зауважує, що Договором передбачено обов`язок в письмовій формі в строк не більше 15 діб письмово повідомити про це іншу Сторону та надати відповідні підтверджуючі документи.

Відповідачем не надано доказів направлення позивачу листа з повідомленням про настання форс-мажорних обставин у строк та порядок, передбачений у Договорі, а також відповідних підтверджуючих документів.

Отже, колегія суддів зазначає, що відсутні обставини для застосування п.8.1 Договору, укладеного між сторонами.

Також апелянт зазначає, що не мав змоги спростувати факт порушення строків постави товарів в обумовлений Договором строк, оскільки не приймав участі в розгляді справи та не був належним чином повідомлений про розгляд зазначеної справи, всупереч твердженню суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Господарського суду Харківської області від 30.01.2023 направлена на офіційну юридичну адресу відповідача рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (трекінг Укрпошти 230) не була доставлена з причин «адресат відсутній».

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Крім того, про судові засідання відповідач повідомлявся шляхом надсилання копії ухвали Господарського суду Харківської області від 01.03.2023, якою відкладено підготовче засідання на "22" березня 2023, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (трекінг Укрпошти 822, вручено - 27.03.2023) та копії ухвали Господарського суду Харківської області від 22.03.2023, якою призначено справу до судового розгляду по суті на "12" квітня 2023, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (трекінг Укрпошти 942, вручено - 06.04.2023).

Також за змістом ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвали у цій справі було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач мав можливість ознайомитися з їх текстом.

Отже, матеріалами справи підтверджується обізнаність відповідача про розгляд даної справи та виконання судом першої інстанції свого процесуального обов`язку з належного повідомлення сторони про слухання справи.

Стосовно того, що назва підприємства написана з помилкою, що суттєво ускладнювало моніторинг судових справ підприємства, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, вступна частина ухвали Господарського суду Харківської області від 30.01.2023 містить правильне найменування та код ЄДРПОУ відповідача. Тільки перший абзац описової частини вказаної ухвали містить помилку у назві відповідача - ТОВ «Харківський завод індивідуального захисту» замість правильного - ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту». Інші ухвали Господарського суду Харківської області від 01.03.2023 та 22.03.2023 містять правильне найменування відповідача, а тому доводи апелянта про перешкоди у моніторингу судових справ через помилку у назві підприємства не знайшли свого підтвердження.

Стосовно клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» про зменшення пені на 90 відсотків до суми 690200,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування зазначеного клопотання апелянт посилається на те, що позивач не зазнав ніяких збитків або шкоди у зв`язку із порушенням по Договору, стягнення неустойки в заявленому розмірі є невідповідними наслідкам порушення, наявність і негативний характер яких Позивачем навіть не доведена, натомість Відповідач постраждав внаслідок збройної агресії рф; порушення по Договору має винятковий характер, в аналогічний період виконання Договору Відповідач мав багато інших замовлень, розміщених саме Міністерством оборони України, і претензій по виконанню таких договорів не заявлялось; відповідач як стратегічне підприємство для відсічі збройної агресії російської федерації проти України виконує завдання із задоволення потреб Збройних Сил, інших військових формувань; зобов`язання є на 100% виконаним; господарська діяльність Відповідача не є прибутковою; виникло незначне прострочення поставки через обставини непереборної сили, які все ще об`єктивно тривають; Відповідачем втрачена можливість здійснювати виробництво на тих об`єктах, які використовувались до вторгнення російської федерації; втрачена можливість використання великої кількості одиниць обладнання, що суттєво позбавило Відповідача можливостей повноцінно вести господарську діяльність, вимусило релокуватись та реорганізувати виробничий процес та як наслідок, призвело до прострочення поставки по спірному Договору.

Право суду зменшити розмір штрафних санкцій закріплено в ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що унормовано у частині першій статті 550 ЦК України.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16.03.2021 по справі №922/266/20).

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (аналогічний висновок міститься у п. 23 постанови Верховного Суду від 24.05.2022 у справі №910/10675/21).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 21.09.2021 у справі №910/10618/20).

У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №922/2141/21 міститься висновок, що, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Поряд з цим, колегією суддів враховано, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За статтею 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі №922/266/20, де, між іншим, вказано на те, що підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір штрафних санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Таким чином, укладаючи контракт сторони погодили усі його істотні умови, в тому числі, ціну, строк виконання, штрафні санкції. Тобто відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за контрактом, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені контрактом строки надання послуг. Твердження апелянта про дію непереборних обставин під час виконання даного договору та неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи у суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження, що вже було встановлено судом раніше.

Крім того, колегія суддів зазначає, що оцінюючи баланс інтересів сторін при зменшенні розміру неустойки, суди мають врахувати, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання робіт за контрактом, не є єдиною обов`язковою умовою для висновку про дотримання цього балансу. У правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором (аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суд від 15.06.2022 у справі №922/2141/21).

Статтею 17 Конституції України встановлено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, Збройних Сил України, справою всього народу.

Прагнучи до мирного співіснування з усіма державами, Україна підтримує свою обороноздатність на рівні оборонної достатності для захисту від агресії.

Основи організації оборони та повноваження державних органів по її забезпеченню, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб щодо зміцнення обороноздатності країни встановлює Закон України «Про оборону України».

Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до ст. 3 та ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оборону України», Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 26.11.2014 є центральним органом виконавчої влади і військового управління, що забезпечує проведення до життя державної політики у сфері оборони держави та військового будівництва, керівництва Збройними Силами України, їх мобілізаційну і бойову готовність та підготовку до виконання покладених на них завдань і в процесі їх виконання взаємодіє з іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади.

З урахуванням викладеного, невиконання чи порушення строків виконання умов державного контракту впливає на ефективність обороноздатності держави в цілому та на репутацію Міністерства оборони України.

Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який було неодноразово продовжено до цього часу.

Таким чином, спірні відносини стосуються забезпечення обороноздатності країни у період дії воєнного стану. Водночас, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами є одним з пріоритетних напрямів у забезпеченні оборони Держави. Тоді як неналежне виконання своїх зобов`язань відповідачем, який вільно, діючи на власний ризик, усвідомлюючи і ту загальновідому обставину, яка не підлягає доведенню, про воєнний стан, в якому функціонують воєнні органи державної влади та Збройні Сили України, взяв на себе зобов`язання із визначеними в контракті умовами із поставки товарів речової служби (бронежилетів), що (неналежне виконання) має негативний вплив на обороноздатність країни та на репутацію Міністерства оборони України.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 02.11.2022 у справі №910/14591/21, від 09.06.2022 у справі №910/8425/19, від 15.06.2022 у справі №922/2141/21.

Стосовно посилання скаржника у клопотанні на висновки Верховного Суду стосовно зменшення пені, колегія суддів зазначає, що зменшення розміру неустойки є правом суду і було реалізоване у вказаних скаржником справах за наслідками оцінки обставин кожної конкретної справи, які не є подібними з встановленими обставинами у справі №922/263/23.

Таким чином, в межах цієї справи судом не встановлено обставин, що свідчать про достатні підстави для застосування норм статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, з огляду на що колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання апелянта про зменшення пені.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 74 Господарського процескального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів на спростування обставин недотримання строків поставки товару, суд вважає, що наявними у справі матеріалами підтверджується факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання, а тому, відповідач зобов`язаний сплатити штрафні санкції за неналежне виконання зобов`язань, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного провадження відповідачем не наведено обставин, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та відмови в позові.

За таких обставин, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення Господарський суд Харківської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 12.04.2023 у справі №922/263/23 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.07.2023.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук