РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.06.2023Справа № 910/5738/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича

до Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА"

про стягнення 607 522,30 грн

Представники сторін:

від позивача: Южда С.М.

від відповідача: не з`явився

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ.

Короткий зміст позовних вимог.

Фізична особа-підприємець Істомін Ігор Олегович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА" про стягнення 607522,30 грн., з яких: 547522,30 грн - збитки, 60000,00 грн - моральна шкода.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем обов`язку з виплати страхового відшкодування, позивач був вимушений взяти позику під відсотки, для відшкодування шкоди контрагенту, яку мав відшкодувати відповідач. Сплачені за користування позикою проценти в розмірі 547533,30 грн на переконання позивача, є збитками позивача.

Крім того, обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що несвоєчасна виплата страхового відшкодування завдала шкоди його діловій репутації.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 позовну заяву залишено без руху.

25.04.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/5728/23, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 25.05.2023.

15.05.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, клопотання про витребування доказів, клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів.

18.05.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява про визнання недійсним договору позики грошей від 04.11.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА" повернуто заявнику.

23.05.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

25.05.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшли заява про розгляд справи за наявними матеріалами, заява в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, заперечення щодо клопотань відповідача про витребування доказів та встановлення додаткового строку для надання доказів.

25.05.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 25.05.2023 суд протокольною ухвалою залишив без розгляду подані відповідачем відзив, два клопотання про витребування доказу та клопотання про встановлення додаткового строку, з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що вказані документи підписано представником відповідача Негрич С.Ю. на підставі довіреності №08-03-05/578 від 13.12.2022 та наказу від 02.01.2019 Про переведення.

Відповідно до частини 1 статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Предмет спору у даній справі не є малозначним.

Станом на дату подання відповідачем відзиву, клопотань про витребування доказу та клопотання про встановлення додаткового строку вказані документи та матеріали справи не містили доказів, що представник Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА" - Негрич С.Ю. є адвокатом або діє відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи).

Таким чином суд дійшов висновку, що відзив, клопотання про витребування доказів та клопотання про встановлення додаткового строку для надання доказів підписані не повноважним представником, а тому суд залишив відзив та клопотання без розгляду.

Протокольною ухвалою від 25.05.2023 відкладено підготовче засідання на 08.06.2023.

06.06.2023 від позивача надійшли письмові пояснення.

У підготовчому засіданні 08.06.2023 суд залучив до матеріалів справи листи, які долучені позивачем до письмових пояснень від 06.06.2023, а також постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 29.06.2023.

26.06.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

28.06.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 29.06.2023 представник відповідача не з`явився.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання відповідача у зв`язку з його необґрунтованістю. Так, відповідач просив відкласти розгляд справи у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні в іншому суді 26.06.2023, однак, справа призначена до розгляду на 29.06.2023, а не 26.06.2023, причин неможливості взяти участь у судовому засіданні 29.06.2023 відповідачем не наведено.

Представник позивача у судовому засіданні 29.06.2023 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позов задовольнити.

У судовому засіданні 29.06.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Позиція позивача.

Між позивачем, як страхувальником та відповідачем, як страховиком було укладено договір добровільного страхування відповідальності автоперевізника експедитора № УБ1476947 від 01.12.2020, предметом якого були майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, зокрема, внаслідок неналежного виконання умов договору перевезення/експедирування; страховий ризик - відповідальність за вантаж, що є відповідальністю страхувальника за збитки, завдані власнику вантажу в результаті загибелі, пошкодження або втрати всього або частини вантажу.

03.04.2021 під час експедирування позивачем вантажу міжнародного перевезення (пральних машинок "Самсунг" WW80R42LHFWDUA у кількості 264 одиниці) до України, що перевозився ФОП Михайленко М.І., на 447 км. траси МЗ-Україна у напрямку м. Брянськ (Російська Федерація) стався страховий випадок - внаслідок пожежі зазначений вантаж був знищений. Оскільки відповідальність позивача була застрахована відповідно до укладеного з відповідачем договору добровільного страхування автоперевізника експедитора № УБ1476947 від 01.12.2020, то у відповідача виник обов`язок виплатити позивачу страхове відшкодування за знищений вантаж, однак страховик свої зобов`язання у встановлені строки не виконав.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач звертався до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 619 037,30 грн, пені в сумі 113902,86 грн, інфляційних втрат в сумі 27 049,42 грн, 3 % річних у сумі 12 567,00 грн.

Однак рішення суду у справі № 910/617/22 виконано лише 28.10.2022.

04.11.2021 через відсутність власних коштів, з метою відшкодування власнику вантажу вартості втраченого товару, між позивачем та Фізичною особою-підприємцем Гуменною Наталією Петрівною укладено договір позики грошей, відповідно до якого позивач отримав позику в сумі 575000,00 грн та 19.11.2021 сплатив власнику вантажу частину вартості втраченого вантажу.

Однак, за користування позикою позивачем було сплачено Фізичній особі-підприємцю Гуменній Наталії Петрівні проценти за користування позикою в розмірі 547522,30 грн.

Отже, позивач зазначає, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної виплати страхового відшкодування, позивачу завдані збитки у сумі 547522,30 грн, тобто у розмірі сплачених позивачем процентів за позикою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що через відмову відповідача виплатити страхове відшкодування було завдано шкоду діловій репутації позивача, погрішилися стосунки з контрагентами та на ринку експедиторських послуг довгий час у позивача була репутація експедитора, який не страхує свою відповідальність. Маючи застраховану відповідальність експедитора, позивач змушений був самостійно вирішувати питання відшкодування вартості втраченого вантажу.

З огляду на викладене позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн.

У письмових поясненнях, поданих 06.06.2023 позивач зазначив, що у п. 2.2. договору позики грошей від 04.11.2021 була допущена описка в номері договору транспортного та експедиційного обслуговування та зазначено № СТ/10-2017 замість вірного № СТ/01-2017.

Позиція відповідача.

Протокольною ухвалою від 25.05.2023 суд залишив без розгляду відзив відповідача.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2020 між Публічним акціонерним товариством "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА", як страховиком та Фізичною особою-підприємцем Істоміним Ігорем Олеговичем, як страхувальником укладено договір добровільного страхування відповідальності автоперевізника / експедитора № УБ1476947 (далі - договір страхування), відповідно до умов якого предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, зокрема, внаслідок неналежного виконання умов договору перевезення/експедирування; страховий ризик - відповідальність за вантаж, що є відповідальністю страхувальника за збитки, завдані власнику вантажу в результаті загибелі, пошкодження або втрати всього або частини вантажу (п. 1.5, 4.1.1); ліміт відповідальності - 5 427 000,00 грн.; територія дії договору: Країни СНД, Балтії та Європи (п. 1.11); строк дії договору - до 06.12.2021 (п. 1.12).

06.10.2017 між ТОВ "Стандарт" (замовник) та ФОП Істоміним І. О. (виконавець) договір транспортного та експедиційного обслуговування № СТ/01-2017, відповідно до якого, а також до заявки № 027/04 від 01.04.2020, ФОП Істомін І. О. зобов`язується здійснити перевезення пральних машинок "Самсунг" WW80R42LHFWDUA у кількості 264 одиниці за маршрутом Російська Федерація - Україна, дата реєстрації на завантаження вантажу - 02.04.2021 о 8:00 год; водій - ФОП Михайленко М. І.

Так, з метою доставки товару (пральних машинок "Самсунг" WW80R42LHFWDUA у кількості 264 одиниці), проданого ТОВ "Самсунт Електронікс Рус Калуга" (постачальник) на підставі договору на поставку товару № S-16-008 від 15 березня 2016 року на користь Компанії Samsung Electronics Co. LTD (Республіка Корея) (покупець), було укладено наступні договори:

- між ТОВ "Самсунг Електронікс Рус Калуга" та ТОВ "Самсунг СДС Глобал ЄсСиЄл Рус" договір про надання транспортно-експедиторських послуг № SDSRU20130708 від 08.07.2013;

- між ТОВ "Самсунг СДС Глобал ЄсСиЄл Рус" та ТОВ "ГК "Д-Транс" договір про надання транспортно-експедиторських послуг № SDSRU20171001D-Trans від 01.10.2017;

- між ТОВ "ГК "Д-Транс" та ТОВ "Стандарт" договір про надання транспортно-експедиторських послуг № СТэ/06-2017 від 01.09.2017;

- між ТОВ "Стандарт" (замовник) та ФОП Істоміним І. О. (виконавець) договір транспортного та експедиційного обслуговування № СТ/10-2017 від 06.10.2017,

- між ФОП Істоміним І. О. (експедитор-1) та ФОП Бутенком І. В. (експедитор-2) договір транспортно-експедиційного обслуговування на перевезення вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні № 28/03/2018 від 28.03.2018;

- між ФОП Бутенком І. В. (експедитор) та ФОП Михайленком М. І. (перевізник) договір доручення на організацію перевезення вантажів № від 26.02.2021.

Тобто, ФОП Істомін І.О. виступав експедитором, на якого відповідно до договору транспортного та експедиційного обслуговування № СТ/01-2017 від 06.10.2017 було покладено обов`язок доставляти ввірений йому вантаж з залученням транспорту третіх осіб.

03.04.2021 близько о 02-00 год. ночі на 446 км траси МЗ-Україна у напрямку м. Брянськ (Російська Федерація) сталася пожежа з транспортними засобами, реєстраційний номер НОМЕР_1 та реєстраційний номер НОМЕР_2 , яку було ліквідовано о 02-40 год. 03.04.2021.

03.04.2021, ФОП Істомін І.О. звернувся до ПАТ "HACK "Оранта" (страховика) із заявою про настання страхового випадку.

Однак, відповідачем своєчасно не було виконано зобов`язання з виплати страхового відшкодування, що зумовило звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 619 037,30 грн страхового відшкодування, 113 902,86 грн пені, 27 049,42 грн інфляційних втрат, 12 567,00 грн 3% річних.

Зазначені вище обставини щодо настання страхової події та виплати страхового відшкодування встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі № 910/617/22.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі № 910/617/22, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду 13.12.2022 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича страхове відшкодування у сумі 619 037,30 грн, 3 % річних у сумі 712,32 грн за прострочення виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування.

Судом під час розгляду справи 910/617/22 встановлено, що ФОП Істомін І.О. неодноразово звертався до страховика (ПАТ "HACK "Оранта") з вимогами (від 10.08.2021, від 25.08.2021, від 28.09.2021, від 01.12.2021), у яких просив погодити суму страхового відшкодування та виплатити її власнику вантажу або страхувальнику.

Згідно з листом ТОВ "Стандарт" вих. № 08-21 від 29.10.2021 встановлено, що СПАТ "Інгосстрах" було прийнято рішення про відшкодування ТОВ "Самсунг Електронікс Рус Калуга" збитків у розмірі 1 567 000,00 руб, у зв`язку з чим перевізник просив позивача провести виплату залишку суми у розмірі 1 664 078,77 рублів на користь особи, якій завдано збитки.

Також судом встановлено, що 19.11.2021 року ФОП Істомін І.О. сплатив на користь ТОВ "Самсунг Електронікс Рус Калуга" суму збитків 1 664 078, 77 руб., а відповідно до Меморіального ордеру MoneyTransfer № 6 від 19.11.2021 сума 1 664 078.77 рублів дорівнювала 604 405,06 грн.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 13.05.2021 між позивачем (сторона 2) та Фізичною особою-підприємцем Гуменною Наталією Петрівною (сторона 1) укладено договір № 2 безвідсоткової фінансової допомоги, відповідно до п. 1 якого сторона 1 надає стороні 2 безвідсоткову поворотну фінансову допомогу в розмірі 275000,00 грн, з зобов`язанням повернути у визначені цим договором розмірі, строки і порядку.

На підтвердження отримання коштів за вказаним договором позивачем складено та підписано розписку та в подальшому грошові кошти в сумі 275000,00 грн внесено позивачем на власний рахунок в банку.

Також 02.11.2021 між позивачем (сторона 2) та Фізичною особою-підприємцем Гуменною Наталією Петрівною (сторона 1) укладено договір № 3 безвідсоткової фінансової допомоги, відповідно до п. 1 якого з метою виконання стороною 2 зобов`язань за договором транспортного та експедиційного обслуговування № СТ/10-2017 від 06.10.2017 щодо відшкодування вартості знищеного товару його власнику ТОВ "Самсунг Електронікс Рус Калуга", що є юридичною особою, зареєстрованою за законодавством Російської Федерації, сторона 1 надає стороні 2 безвідсоткову фінансову допомогу в розмірі 300000,00 грн, з зобов`язанням повернути у визначені цим договором розмірі, строки і порядку.

На підтвердження отримання коштів за вказаним договором позивачем складено та підписано розписку та в подальшому грошові кошти в сумі 300000,00 грн внесено позивачем на власний рахунок в банку.

В подальшому 04.11.2021 між позивачем, як позичальником та Фізичною особою-підприємцем Гуменною Наталією Петрівною, як позикодавцем укладено договір позики грошей (далі - договір позики).

Відповідно до п. 1.2 договору позики грошей, у зв`язку з тим, що ФОП Істомін І.О. не зможе виконати зобов`язання за договором безвідсоткової фінансової допомоги № 2 від 13.05.2021 щодо повернення фінансової допомоги в розмірі 275000,00 грн в строк до 13.11.2021, сторони досягли згоди щодо припинення дії договору безвідсоткової фінансової допомоги № 2 від 13.05.2021 та договору безвідсоткової фінансової допомоги № 3 від 02.11.2021, у зв`язку з чим у ФОП Істоміна виникла заборгованість щодо повернення на користь ФОП Гуменна Н.П. суми коштів в розмірі 575000,00 грн.

Згідно з п. 1.3 договору позики, сторони досягли згоди замінити зобов`язання ФОП Істоміна І.О. за договором безвідсоткової фінансової допомоги № 2 від 13.05.2021 та за договором безвідсоткової фінансової допомоги № 3 від 02.11.2021 щодо повернення суми коштів в розмірі 575000,00 грн позиковим зобов`язанням, у зв`язку з чим з дати підписання даного договору сума 575000,00 грн вважається позикою, наданою ФОП Гуменна Н.П. ФОП Істоміну І.О. на умовах, визначених даним договором.

Позика надана з метою виконання позичальником зобов`язань за договором транспортного та експедиційного обслуговування № СТ/10-2017 від 06.10.2017 щодо відшкодування вартості знищеного товару його власнику ТОВ "Самсунг Електронікс Рус Калуга", що є юридичною особою, зареєстрованою за законодавством Російської Федерації (п. 2.2 договору позики).

У п. 3.1 договору сторони домовились, що за весь строк користування позикою позичальник сплачує на користь позикодавця проценти в розмірі:

- з дати отримання позики по 28.02.2022 в розмірі 36% річних, з розрахунку кількості днів фактичного користування позикою;

- з 01.03.2022 по дату фактичного повернення позики в розмірі 0,4% за кожен день користування позикою.

22.03.2023 позивач отримав від ФОП Гуменна Н.П. претензію про сплату процентів за користування позикою у розмірі 547522,30 грн.

Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 06.04.2023 № 145 та платіжної інструкції в національній валюті від 07.04.2023 № 147 позивачем сплачено на користь ФОП Гуменна Н.П. проценти за договором позики грошей у розмірі 547522,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору страхування позивач був змушений отримати гроші в позику для забезпечення своєї відповідальності як експедитора, хоча така відповідальність була застрахована відповідачем. Отже, позивач зазначає, що сплачені на користь ФОП Гуменна Н.П. проценти в розмірі 547522,30 грн є збитками позивача.

Крім того, позивач вказує, що через відмову відповідача виплатити страхове відшкодування позивачу завдана моральна шкода, розмір якої становить 60000,00 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України, якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Відповідно до частини 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини.

Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Рішенням суду у справі № 910/617/22 встановлено неналежне виконання відповідачем договору добровільного страхування відповідальності автоперевізника / експедитора № УБ1476947 від 01.12.2020 та зазначено, що відповідач повинен був сплатити страхове відшкодування у строк до 30.12.2021.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Вказану правову позицію викладено у постанові від 03.07.2018 Великої палати Верховного Суду по справі №917/1345/17.

Отже, факти встановлені рішенням суду у справі № 910/617/22 щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язання з виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування відповідальності автоперевізника / експедитора № УБ1476947 повторного доведення не потребують.

В той же час, досліджуючи питання щодо наявності збитків та їх розміру, суд зазначає таке.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім і невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди за наявності усіх чотирьох елементів складу правопорушення.

Збитки ж, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та відшкодуванню не підлягають.

Так позивач зазначає що збитками є сума сплачених ним процентів у розмірі 547533,30 грн за позикою, яку позивач вимушений був отримати у зв`язку з відмовою відповідача виплатити страхове відшкодування та у зв`язку з відсутністю коштів для відшкодування частини вартості втраченого вантажу його власнику.

В той же час, суд зазначає, рішенням суду у справі 910/617/22 встановлено, що відповідач повинен був виконати зобов`язання з виплати позивачу страхового відшкодування у строк до 30.12.2021.

Однак, позивач уклав договір позики грошей ще до настання обов`язку відповідача виплатити страхове відшкодування.

Позивачем не доведено необхідності в укладенні вказаного договору, оскільки не надано жодних доказів того, що на дату укладення договору позики грошей в останнього були відсутні кошти на рахунках в необхідному розмірі.

Договір позики грошей від 04.11.2021 укладено позивачем на власний розсуд, за власним волевиявленням, у добровільному порядку, із погодженням саме такого розміру позики та процентів за користування позикою.

Суд зазначає, що сторони договору вправі на власний розсуд погодити розмір процентів за користування позикою, однак такий тягар зі сплати процентів не можна покладати на особу, яка не є стороною цього договору.

Позивачем не надано доказів неможливості укласти договір позики грошей з іншими контрагентами під менший розмір процентів або безпроцентний договір позики.

На переконання суду, укладення позивачем договору позики грошей від 04.11.2021 з ФОП Гуменною Н.П та визначення його істотних умов стало результатом самостійних ініціативних дій самого позивача, адже вказаний договір був укладений ним на власний розсуд.

Тобто витрати позивача зі сплати процентів за користування позикою мають добровільний характер, оскільки погоджені сторонами у добровільному порядку, у той час, як збитками є витрати, які сторона була вимушена понести, щоб відновити своє порушене право або задовольнити правомірні вимоги третьої особи (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам тощо), у тому числі, на підставі рішення суду.

Отримання позивачем суми позики під відсотки та сплата таких відсотків не були обов`язковими, невідворотними витратами позивача, а тому не можуть бути кваліфіковані як збитки.

Позивачем не надано доказів в обґрунтування обов`язковості та невідворотності таких витрат.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у даному випадку сума сплачених процентів у розмірі 547533,30 грн не є збитками в розумінні ст.225 Господарського кодексу України.

Щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку, то суд зазначає, що зазначення в договорі позики грошей про те, що позика надається з метою виконання позичальником зобов`язань за договором транспортного та експедиційного обслуговування № СТ/10-2017 від 06.10.2017 щодо відшкодування вартості знищеного товару його власнику ТОВ "Самсунг Електронікс Рус Калуга", саме по собі не свідчить про об`єктивне існування причинного зв`язку між своєчасним виконанням відповідачем зобов`язання з виплати страхового відшкодування та збитками, яких ніби зазнав позивач у спірній сумі, а лише відображає волю сторін цього договору на зазначення погоджених ними (без участі відповідача) причин укладення договору.

Враховуючи необов`язковість для позивача укладення договору позики грошей від 04.11.2022, суд дійшов висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між несвоєчасною виплатою страхового відшкодування та сплатою позивачем 547533,30 грн процентів за договором позики грошей від 04.11.2021.

При цьому суд враховує, що у відповідності до положень частин третьої, четвертої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Викладене вище свідчить про недоведення позивачем понесення ним збитків та їх розміру, а також про відсутність причинного зв`язку між невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором та понесеними позивачем, як він зазначає, витратами у вигляді процентів за користування позикою.

З огляду на викладене та не доведення позивачем наявності у діях відповідача повного складу господарського правопорушення як необхідної умови для покладання відповідальності у вигляді відшкодування збитків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 547522,30 грн.

Щодо заявлених вимог про стягнення 60000,00 грн моральної шкоди, то суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що через відмову відповідача виплатити страхове відшкодування було завдано шкоду діловій репутації позивача, погрішилися стосунки з контрагентами та на ринку експедиторських послуг довгий час у позивача була репутація експедитора, який не страхує свою відповідальність. Через погіршення ділової репутації позивача, багато замовників відмовилися від послуг позивача, що зумовило недоотримання прибутку та неможливість виконувати зобов`язання по укладених договорах належним чином.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні ділової репутації юридичної особи.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, потрібно розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

За приписами статті 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Визначення терміну "ділова репутація" наведено у пункті 26 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". За змістом цієї норми діловою репутацією є сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі кримінальні правопорушення і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Отже, виходячи з комплексного аналізу наведених норм, юридична особа, яка звертається до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, повинна довести факт спричинення їй немайнової шкоди внаслідок приниження її ділової репутації, посягання на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.11.2021 у справі № 915/1375/20, від 06.10.2022 у справі № 910/18745/21.

Водночас, у даному випадку відсутні докази того, що несвоєчасна виплата відповідачем страхового відшкодування призвела до приниження ділової репутації позивача.

Позивачем не надано доказів понесення збитків у своїй підприємницькій діяльності або вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності позивача.

Позивач зазначає, що багато замовників відмовились від послуг позивача як експедитора, однак жодних доказів на підтвердження вказаного факту не надав.

До того ж, позивач не обґрунтував розмір заявленої до стягнення моральної шкоди, не вказав, чим керувався при визначенні суми в 60000,00 грн, не повідомив як саме та скільки часу, зусиль та витрат необхідно йому для відновлення тієї репутації, яка, на його думку, існувала до порушеного права.

Положеннями статей 13,74 ГПК України саме на сторони справи покладено обов`язок надати докази на підтвердження їх доводів та заперечень, а суд не наділений повноваженнями збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 60000,00 грн моральної шкоди.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням встановлених обставин, відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про необґрунтованість заявлених Фізичною особою-підприємцем Істоміним Ігорем Олеговичем позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА" 547522,30 грн збитків та 60000,00 грн моральної шкоди.

ВИСНОВКИ СУДУ.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відмовляє у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича до Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА" про стягнення 607 522,30 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 05.07.2023.

Суддя С.О. Турчин