ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/363/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Ярош А.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Мізунський А.І., на підставі довіреності;

від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс», м. Одеса- не з`явився;

від Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», м. Київ не з`явився;

від Державного реєстратора філії комунального підприємства „Комунально-реєстраційні послуги Великобугаївської сільської ради Глущенка Андрія Олександровича, Київська обл., Васильківський район, село Велика Бугаївка не з`явився;

від Національного банку України, м. Київ Лантух Є.С., в порядку самопредставництва;

від Олрайз Кепітал Інк (Allrise Capital Inc) 200 Спектрум Центр Др., офіс 1450, місто Ірвайн, Штат Каліфорнія, 92618, Сполучені Штати Америки; С3905076 не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», м. Київ

на рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2023 року, м. Одеса, суддя Д`яченко Т.Г., повний текст рішення складено та підписано 05.04.2023 року

у справі №916/363/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс», м. Одеса

до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», м. Київ

за участю у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) Державного реєстратора філії комунального підприємства „Комунально-реєстраційні послуги Великобугаївської сільської ради Глущенка Андрія Олександровича, Київська обл., Васильківський район, село Велика Бугаївка

2) Національного банку України, м. Київ

3) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

4) Олрайз Кепітал Інк (Allrise Capital Inc) 200 Спектрум Центр Др., офіс 1450, місто Ірвайн, Штат Каліфорнія, 92618, Сполучені Штати Америки; С3905076

про скасування держаної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс», м. Одеса звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», м. Київ, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державний реєстратор філії комунального підприємства „Комунально-реєстраційні послуги Великобугаївської сільської ради Глущенко Андрій Олександрович, Київська обл., Васильківський район, село Велика Бугаївка, Національний банк України, м. Київ, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м.Київ, Олрайз Кепітал Інк (Allrise Capital Inc) 200 Спектрум Центр Др., офіс 1450, місто Ірвайн, Штат Каліфорнія, 92618, Сполучені Штати Америки; С3905076, у якій просив суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Глущенка Андрія Олександровича, філія комунального підприємства „Комунально-реєстраційні послуги Великобугаївської сільської ради, Одеської області №40175986 від 19.03.2018 року на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №25297799 про право власності Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» на нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», загальною площею 80289,0 кв.м, основною площею 67037,5 кв.м, за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна , а також вирішити питання про відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат у справі.

Зокрема, позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв`язку із реєстрацією Публічним акціонерним товариством «Імексбанк», м. Київ права власності на житлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», загальною площею 80289,0 кв.м, основною площею 67037,5 кв.м, за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20, внаслідок чого боржники та майнові поручителі не виконують свої зобов`язання за кредитним договором, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс», м. Одеса не має можливості отримувати відповідні прибутки. При цьому, як зазначено позивачем, загальна сума зобов`язань боржників, забезпечених іпотекою становить грн. 59 коп.

Позивач вважає, що реєстрація за Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» права власності на нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець» відбулася з грубим порушенням вимог діючого законодавства та потребує скасування, оскільки і Законом України «Про іпотеку», і Іпотечним договором від 25.12.2014 року прямо визначена необхідність саме при переході іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки встановлення вартості предмета іпотеки на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності і така оцінка була проведена відповідно до вимог законодавства, про що свідчить відсутність рішень про скасування даної оцінки чи скасування реєстраційних дій що предмету іпотеки за вказаним вище договором.

Відтак, на переконання позивача, державний реєстратор повинен був прийняти рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій на підставі п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, позивач вказав, що у зв`язку з тим, що Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» надано лише вимоги про отримання чотирьома боржниками, проте в іпотечному договорі зазначено 41 боржника, наведені вище обставини свідчать про те, що оскаржуване позивачем рішення державного реєстратора від 19 березня 2018 року №40175986 є протиправним та потребує скасування.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.03.2023 року (суддя Д`яченко Т.Г.) у справі №916/363/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що звертаючись до господарського суду з позовом, позивачем було обрано спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, відповідно до якого, до Державного реєстру речових прав на нерухомей майно внесено запис № 25297799 про право власності Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» на нежитлові будівлі центрального стадіону "Чорноморець", загальною площею 80289.0 кв.м, основною площею 67037,5 кв.м. Одеська обл. м. Одеса, вулиця Маразліївська, будинок 1/20, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: .

Проте, як вказано місцевим господарським судом, під час розгляду даної справи, судом було встановлено преюдиціальні факти, а саме те, що рішенням Господарського суду Одеської області від 21.05.2021 року у справі №916/677/20 та постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2019 року у справі №916/2413/18 було визначено, що Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» набуло у власність майно, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки №6134 від 25.12.2014 року, а саме, на нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», загальною площею 80289,00 кв.м, реалізувавши при цьому право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, а також надавалась оцінка правовідносинам, які виникли між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ісагіс".

З огляду на зазначене, місцевий господарський суд наголосив, що у зв`язку із встановленими судами обставинами в інших справах, обставини набуття Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» права власності на майно, що було предметом іпотеки, судом не переглядаються.

Врахувавши встановлені судами у справах №916/677/20 та №916/2413/18 обставини, суд першої інстанції, під час розгляду позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс», м. Одеса до Публічного акціонерного товариства "Імексбанк", вказав, що задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Глущенка Андрія Олександровича, філія комунального підприємства „Комунально-реєстраційні послуги Великобугаївської сільської ради, Одеської області №40175986 від 19.03.2018 року на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №25297799 про право власності Публічного акціонерного товариства „Імексбанк на нежитлові будівлі центрального стадіону „Чорноморець, загальною площею 80289,0 кв.м, основною площею 67037,5 кв.м, Одеської обл., м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна не призведе у подальшому до відновлення прав та інтересів позивача, які Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» вважає порушеними наразі.

Окрім наведеного, Господарський суд Одеської області в рішенні від 27.03.2023 року у даній справі вказав, що задоволення позову може вплинути як на права кредиторів неплатоспроможного банку, які мають право отримувати кошти від реалізації майна, так і на права власника, який за відповідним договором купівлі-продажу отримав таке майно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», м. Київ з рішенням суду першої інстанції в частині викладеної мотивувальної частини такого рішення не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив суд змінити судове рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2023 року у справі №916/363/23, шляхом вилучення із мотивувальної частини наступних абзаців: «У разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України Про іпотеку, зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями Закону, всі наступні вимоги є недійсними, а за змістом статей 1, 33, 36 Закону України «Про іпотеку» використання позасудового врегулювання способу звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умови іпотечного договору, яка містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, незалежно від наявності інших предметів іпотеки по іншим іпотечним договорам, призводить до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Іпотекодержатель сам обрав такий спосіб захисту, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, на підставі застереження про задоволення його вимог як іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

Наразі, згідно з умовами іпотечного договору, що був підставою для здійснення дій відповідачем щодо задоволення своїх вимог у позасудовому порядку, іпотекою було забезпечено сплату позичальниками або іпотекодавцем (разом чи окремо) існуючих та майбутніх боргів усіх 41 позичальників у строки та на умовах, зазначених в кредитних договорах, що узгоджується зі статтею 7 Закону України Про іпотеку. (в тому числі і ТОВ Техно-комплекс-Люкс).

При цьому, кредитор у випадку набуття права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку несе ризики, які пов`язані із недійсністю подальших вимог до боржника, оскільки сама процедура набуття права власності на іпотечне майно у порівнянні із іншими способами задоволення вимог іпотекодержателя може не забезпечити у повній мірі реалізацію прав як боржника, так і іпотекодавця у разі їх відмінності.

За таких обставин, доводи ТОВ "Ісагіс" про погашення за рахунок предмету іпотеки виключно зобов`язань позичальників - ТОВ КРУЇЗ ДЕЛЮКС, ТОВ МЕРЕЖА ГОТЕЛІВ ЧОРНЕ МОРЕ, ТОВ КОМПАНІЯ ПО ТОРГІВЛІ, ТОВ ТОРГОВО-БУДІВЕЛЬНЕ АГЕНТСТВО ПРОМБУД не приймались судом до уваги.

Отже, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2019 у справі №916/2413/18, залишеною в силі постановою Верховного Суду, було встановлено, що загальна заборгованість боржників, зобов`язання яких були забезпечені договором іпотеки №6134, перед ПАТ "Імексбанк" становить ,30 грн, в тому числі заборгованість ТОВ "Техно-Комплекс-Люкс" у сумі 313079644,96 грн.

Апеляційним судом також встановлено, зазначене також вбачається з самого договору іпотеки, що вартість предмета іпотеки становить грн.

При цьому, доводи АТ "Імексбанк" щодо іншої вартості іпотечного майна, відмінної визначеній в договорі, судом апеляційної інстанції не було прийнято до уваги у зв`язку з не підтвердженням відповідними доказами.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вказував про відсутність і в матеріалах справи №916/677/20 доказів набуття права власності на предмет іпотеки за іншою вартістю, відмінною від вартості, визначеної в договорі іпотеки.

Отже, матеріалами даної справи не доведено належними доказами того, що сума вартості майна, яке було отримано у власність банка в позасудовому порядку за договором іпотеки від 25.12.2014, є меншою за суму кредитного зобов`язання за договорами, на підставі яких було укладено іпотечний договір, зобов`язання за якими було забезпечено іпотекою.

Таким чином, дослідивши обставини справи, суд дійшов до висновку, що набувши у власність нежитлові будівлі центрального стадіону Чорноморець за договором іпотеки від 25.12.2014 №6134, ПАТ "Імексбанк" реалізувало своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, за наслідком якого припинились основні кредитні зобов`язання, в тому числі ТОВ "Техно-Комплекс-Люкс".» та «Також враховано судом, що факти припинення зобов`язань боржників та майнових поручителів встановлювались відповідними судовими рішеннями.»; змінити судове рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2023 року у справі №916/363/23, шляхом включення до його мотивувальної частини висновку, зробленого Великою Палатою Верховного Суду у справі №910/17048/17, викладеного у постанові від 18.01.2022 року щодо застосування ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», зокрема: «У випадку забезпечення виконання основного зобов`язання декількома способами, основне зобов`язання не припиняється у разі, якщо реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки не потягла повного задоволення його вимог .... ».

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник, посилаючись на вимоги, встановлені ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що судом першої інстанції помилково вказано, що обставини, вказані в прохальній частині апеляційної скарги, є встановленими фактичними обставинами у рішенні суду від 21.05.2021 року у справі № 916/677/20, де відповідачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС», оскільки на думку скаржника, у вказаній вище справі викладено саме правову оцінку відповідним обставинам.

Скаржник зауважив, що відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту не призведе до відновлення його прав та інтересів, які Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» вважає наразі порушеними.

Проте, на переконання скаржника, обставини припинення зобов`язань боржників та майнових поручителів, не розглядались судом у даній справі і не були предметом доказування, тому правові оцінки, висловлені судом з цього приводу, відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України не є належними доказами, на підставі яких можна встановити зазначені факти, з огляду на що суд помилково застосував до спірних тверджень положення ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Також, як вказано скаржником, під час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, останнім не надано правової оцінки доводам відповідача щодо необхідності застосування у даному разі правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №910/17048/17, викладеного у постанові від 18.01.2022 року щодо застосування ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», де зроблено правовий висновок, що у випадку забезпечення виконання основного зобов`язання декількома способами, основне зобов`язання не припиняється у разі, якщо реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки, (у тому числі і в позасудовому порядку) не призвело до повного задоволення його вимог.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», м.Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2023 року у справі №916/363/23, справу призначено до судового розгляду.

03.07.2023 року поштою через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Національного банку України, м. Київ надійшли письмові пояснення (вх. 1365/23/Д3), у яких третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача просила суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовити у повному обсязі, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Пояснення колегією суддів долучено до матеріалів справи.

Зокрема у поясненнях, Національний банк України, посилаючись на встановлені судом першої інстанції обставини в оскаржуваному рішенні, вказав, що місцевим господарським судом під час ухвалення рішення в його мотивувальній частині було наведено висновки суду з рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2021 року у справі №916/677/20, яке набрало законної сили.

Відтак, на переконання Банку вимагаючи зміни мотивувальної частити у даній справі, скаржник фактично намагається змусити суд переглянути інше судове рішення з іншої справи №916/677/20, що є спробою ревізії судових рішень.

Інші учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзиви на апеляційну скаргу, в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово. Просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині, виклавши його мотивувальну частину в редакції, запропонованій апелянтом в прохальній частині апеляційної скарги.

Представник Національного банку України просив суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу Фонду без задоволення.

Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки в судове засідання не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань суду не надали, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, шляхом направлення копії ухвали суду про призначення справи до розгляду на офіційні електронні адреси, про що свідчать наявні у матеріалах справи звіти про електронну відправку процесуальних документів.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Разом із тим право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за свою природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України").

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав осіб, які з`явились до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника інших учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», м. Київ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2023 року у справі №916/363/23 в оскаржувані частині не потребує зміни у його мотивувальній частині, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс», м. Одеса звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», м. Київ, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державний реєстратор філії комунального підприємства „Комунально-реєстраційні послуги Великобугаївської сільської ради Глущенко Андрій Олександрович, Київська обл., Васильківський район, село Велика Бугаївка, Національний банк України, м. Київ, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м.Київ, Олрайз Кепітал Інк (Allrise Capital Inc) 200 Спектрум Центр Др., офіс 1450, місто Ірвайн, Штат Каліфорнія, 92618, Сполучені Штати Америки; С3905076, у якій просив суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Глущенка Андрія Олександровича, філія комунального підприємства „Комунально-реєстраційні послуги Великобугаївської сільської ради, Одеської області №40175986 від 19.03.2018 року на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №25297799 про право власності Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» на нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», загальною площею 80289,0 кв.м, основною площею 67037,5 кв.м, за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна , а також вирішити питання про відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат у справі.

Зокрема, позовні вимоги позивача ґрунтуються на наступних обставинах:

- 30.04.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» визнано переможцем електронних торгів із продажу лоту №GL16N617899, за результатами чого складено Протокол електронного аукціону № UA-EA-2020-04-17-000019-Ь.

- Відповідно до зазначеного протоколу, Товариством з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» придбано права вимоги за кредитними договорами, які забезпечені іпотекою та заставою: придбано об`єкти рухомого та нерухомого майна відповідно до переліку та ін.

- Відповідно до складеного та підписаного протоколу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс», як переможець торгів, мало обов`язок щодо сплати за придбання лоту у розмірі 13055000 грн. 63 коп., внаслідок чого, останнім на рахунок Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» було перераховано грошові кошти у розмірі 13055000 грн. 00 коп., а тому, виконано обов`язок щодо сплати вартості придбаного лоту у повному обсязі.

- 24.07.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» укладено Договір №133 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до п. 2.1. якого сторони погодили наступне: «За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває у власність у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників за кредитними договорами, з урахуванням усіх змін, доповнень до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором».

- Додатком № 1 до договору № 133/1 від 24.07.2020 року визначено, що позивач отримує право вимоги за іпотечними договорами згідно з додатком.

- Вказаний вище договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги укладався за погодженням із Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та після проведення детальної перевірки визначення точної суми заборгованості та переліку боржників, внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» набуло прав кредитора та іпотекодавця за вищезазначеними договорами, які першочергово належали Публічному акціонерному товариству «Імексбанк» та, відповідно, набуло права вимоги щодо отримання грошових коштів в рахунок погашення наявних заборгованостей.

- На виконання умов договору № 133/1 від 24.07.2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» направляло на адресу Боржників/Позичальників/Іпотекодавців повідомлення щодо зміни Кредитора/Іпотекодержателя та про необхідність погашення заборгованості саме на розрахункові рахунки товариства.

- Однак, в подальшому, Товариству з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» стало відомо, що Боржники та Майнові поручителі ухиляються від виконання взятих на себе обов`язків, оскільки Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» зареєструвало право власності на нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець» на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та на підставі: іпотечного застереження, що міститься в іпотечному договорі, серія та номер 6134, виданого 25.12.2014 року приватним нотаріусом ОМНО Чужовською Н.Ю. та вимог про усунення порушення за кредитними договорами боржників.

- В рамках справи №916/677/20, боржники, на підставі зазначених обставин ухилялись від виконання обов`язків, оскільки Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» було зареєстровано право власності на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

- У зв`язку із реєстрацією Публічним акціонерним товариством «Імексбанк», м. Київ права власності на житлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», загальною площею 80289,0 кв.м, основною площею 67037,5 кв.м, за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20, внаслідок чого боржники та майнові поручителі не виконують свої зобов`язання за кредитним договором, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс», м. Одеса не має можливості отримувати відповідні прибутки. При цьому, як зазначено позивачем, загальна сума зобов`язань боржників, забезпечених іпотекою становить грн. 59 коп.

- Відтак, реєстрація за Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» права власності на нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець» відбулася з грубим порушенням вимог діючого законодавства та потребує скасування, оскільки і Законом України «Про іпотеку», і Іпотечним договором від 25.12.2014 року прямо визначена необхідність саме при переході іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки встановлення вартості предмета іпотеки на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності і така оцінка була проведена відповідно до вимог законодавства, про що свідчить відсутність рішень про скасування даної оцінки чи скасування реєстраційних дій що предмету іпотеки за вказаним вище договором.

- При цьому, на переконання позивача, державний реєстратор повинен був прийняти рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій на підставі п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

- Крім того, позивач вказав, що у зв`язку з тим, що Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» надано лише вимоги про отримання чотирьома боржниками, проте в іпотечному договорі зазначено 41 боржника, наведені вище обставини свідчать про те, що оскаржуване позивачем рішення державного реєстратора від 19 березня 2018 року №40175986 є протиправним та потребує скасування.

На підтвердження своєї правової позиції позивачем до позовної заяви було додано копії наступних документів:

- Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадський формувань № від 23.06.2020 року;

- Копію Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «IСАГІС» від 08.10.2019 року;

- Протоколу електронного аукціону від 30.04.2020 року;

- Платіжного доручення №33 від 24.05.2020 року;

- Договору №133 від 24.07.2020 року із відповідним додатком №1;

- Договору №133/1 від 24.07.2020 року із відповідним додатком №1;

- Інформаційної довідки №100287849 від 13.10.2017 року;

- Іпотечного договору від 25.10.2021 року за реєстровим №6134;

- Інформаційної довідки №282250501 від 01.11.2021 року;

- Рішення державного реєстратора №40169589 від 19.03.2018 року;

- Рішення державного реєстратора №40175986 від 19.03.2018 року;

- Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №117538348 від 19.03.2018 року;

- Відповіді Управління Державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської Ради від 23.09.2021 року за вих. №8569-21;

- Рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/677/20 від 21.05.2021 року.

Також, у матеріалах справи наявна реєстраційна справа №01.02-1, надана Управлінням державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради стосовно державної реєстрації прав та їх обтяжень Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» та рішення Господарського суду Одеської області від 23.06.2022 року у справі №916/3193/21.

Оскаржуваним рішенням Господарського суду Одеської області від 27.03.2023 року у справі №916/363/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни рішення суду першої інстанції.

Судовою колегією встановлено, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції, яке на переконання скаржника потребує зміни в його мотивувальній частині в редакції прохальної частини апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, зважаючи на те, що апеляційний господарський суд переглядає справу лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги, зважаючи на вимоги ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, перегляд оскаржуваного рішення в частині того, що задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно не призведе у подальшому до відновлення прав та інтересів позивача, які Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» вважає порушеними наразі апеляційним господарським судом не здійснюється, як і не переглядається рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс».

Як було раніше зазначено судовою колегією за текстом постанови, за змістом ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (п. 1 ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України). Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. (п. 2 ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).

Так, аналізуючи положення ч. сьомої статті 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 року у справі № 917/1345/17 дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

У пункті 7.10 постанови від 01.09.2020 року у справі № 907/29/19 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

Аналогічної правової позиції дотримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі № 910/6355/20.

Проте, у даній справі, що переглядається апеляційним господарським судом, суд першої інстанції, виснуючи про те, що задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно не призведе у подальшому до відновлення прав та інтересів позивача та не переглядаючи позовні вимоги останнього по суті спору, послався на факти та обставини, встановлені господарським судом у справі №916/677/20, що не заперечується скаржником.

Також, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції послався на оцінку суду спірним правовідносинам у справі №916/677/20, що на думку скаржника є неправомірним та потребує виключення з мотивувальної частини спірного рішення.

Судова колегія не погоджується з позицією апелянта, викладеною ним в апеляційній скарзі, вважає її необґрунтованою, оскільки, як вірно вказано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, за час розгляду судом справи №916/677/20, останнім було надано оцінку доводам позивача та зроблено відповідні висновки, які в силу приписів ч. 4 ст. 75 Господарського кодексу України не потребують доведення у справі, що переглядається, за позовними вимогами позивача, з урахуванням того, що вказане рішення набрало законної сили.

Крім того, судова колегія наголошує, що у даному випадку, зазначення або незазначення правової позиції суду у рішенні у справі №916/677/20 жодним чином не вплинули на визначення правильного по суті висновку суду у справі, яка наразі переглядається апеляційним судом, оскільки враховуючи вимоги п. 2 ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, що у даному разі колегією суддів не встановлено.

З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, викладені ним в цій частині, як такі, що не можуть слугувати підставами для зміни мотивувальної частини вірного по суті рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, судова колегія наголошує, що дійсно, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції під час зазначення преюдиціальних обставин, встановлених судами в іншій справі, помилково допустився викладення більшої мотивувальної частини тексту такого рішення із зазначенням правової оцінки суду, в тому числі і по відношенню до осіб, які не є учасниками даної справи. Але, як вже зазначалося вище, вказане не є підставою для скасування або зміни вірного по суті рішення за приписами чинного процесуального законодавства України судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

З приводу доводів апелянта про зміну мотивувальної частини оскаржуваного рішення щодо доповнення її текстом наступного змісту: «У випадку забезпечення виконання основного зобов`язання декількома способами, основне зобов`язання не припиняється у разі, якщо реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки не потягла повного задоволення його вимог .... », колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає таке.

Так, у даній справі, суд першої інстанції, перш ніж розглядати справу по суті правовідносин, які виникли між сторонами, надав правову оцінку питанню, яке стосується обставин порушеного права або законного інтересу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс», м. Одеса на час пред`явлення позову, тобто, яке саме право було порушене, та який необхідний та ефективний спосіб захисту у даному випадку має застосовуватися.

За наслідками такого розгляду судом першої інстанції зроблено висновок про те, що фактично, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може вважатись таким, що відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, оскільки не призведе у подальшому до відновлення його прав та інтересів, у зв`язку із чим, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс», м. Одеса задоволення не потребують.

Таким чином, суд першої інстанції дійшовши висновку про невірність обраного позивачем способу захисту під час формування ним позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови у позові, не мав процесуального обов`язку щодо розгляду справи по суті та наданню правовідносинам сторін відповідної правової оцінки з урахуванням наявних у справі письмових доказів, доводів сторін, зазначених у заявах по суті справи (відзивах, поясненнях, відповіддях на відзив тощо).

Отже, колегія суддів наголошує, що у зв`язку із викладеними обставинами, у суду першої інстанції, в силу вимог ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, які визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом, був відсутній обов`язок по наданню відповідних правових оцінок аргументів, викладених Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ у відзиві на позовну заяву, в тому числі, й посилання на висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 18.01.2022 року у справі №910/17048/17, оскільки по суті позовних вимог позовна заява позивача не розглядалася судом першої інстанції.

Крім того, судова колегія вказує, що, як неодноразово зазначав суд касаційної інстанції, оскільки суд вирішує спір про право, то позовна вимога про скасування державної реєстрації речових прав повинна бути пов`язана з підставою для проведення такої реєстрації, з одночасним визнанням того, хто набуватиме це право. Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності. Тому, в даному випадку, обраний позивачем спосіб захисту не призведе до поновлення його порушених прав, про що вірно було висновано судом першої інстанції.

З огляду на вказане, судова колегія зазначає про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги Фонду, оскільки зазначені у ній доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, при цьому рішення суду першої інстанції з підстав, зазначених скаржником є законним, обґрунтованим та зміни в мотивувальній частині не потребує.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», м. Київ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2023 року у справі №916/363/23 не потребує зміни його мотивувальної частини, оскільки його ухвалено з дотриманням вимог процесуального закону.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2023 року у справі №916/363/23 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2023 року у справі №916/363/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 03.07.2023 року.

Повний текст постанови складено та підписано 04 липня 2023 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош