ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про передачу справи за виключною підсудністю

03.07.2023м. ДніпроСправа № 904/3338/23

за позовом Керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Києва, м. Київ, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Управління освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12", м. Дніпро

про визнання додаткових угод недійсними та повернення безпідставно сплачених коштів

Суддя Назаренко Н.Г.

Без участі представників сторін

ОСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Дніпровської окружної прокуратури м. Києва, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Управління освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12", в якій просить:

1. Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 19.04.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №66 від 30.03.2021, укладеного між Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та ТОВ «Екотехноінвест» (ТОВ «Квінтіс Пром 12».

2. Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 20.04.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №66 від 30.03.2021, укладеного між Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та ТОВ «Екотехноінвест» (ТОВ «Квінтіс Пром 12»).

3. Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 01.07.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №66 від 30.03.2021, укладеного між Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та ТОВ «Екотехноінвест» (ТОВ «Квінтіс Пром 12»).

4. Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 31.08.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №66 від 30.03.2021, укладеного між Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та ТОВ «Екотехноінвест» (ТОВ «Квінтіс Пром 12») .

5. Визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 14.09.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №66 від 30.03.2021, укладеного між Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та ТОВ «Екотехноінвест» (ТОВ «Квінтіс Пром 12»).

6. Визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 22.09.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №66 від 30.03.2021, укладеного між Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та ТОВ «Екотехноінвест» (ТОВ «Квінтіс Пром 12»).

7. Визнати недійсною додаткову угоду № 7 від 19.10.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №266 від 30.03.2021,укладеного між Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та ТОВ «Екотехноінвест» (ТОВ «Квінтіс Пром 12»).

8. Визнати недійсною додаткову угоду № 8 від 15.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №66 від 30.03.2021, укладеного між Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та ТОВ «Екотехноінвест» (ТОВ «Квінтіс Пром 12»).

9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Квінтіс Пром 12» на користь Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 2 471 994, 61787 грн.

10. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Квінтіс Пром 12» витрати на сплату судового збору у сумі 58 552,00 грн. на користь Київської міської прокуратури.

Розглянувши позовну заяву, господарський суд вважає її такою, що підлягає направленню за підсудністю до Господарського суду м. Києва, з наступних підстав.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Положеннями Господарського процесуального кодексу України визначено такі види юрисдикції (підсудності): предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів (статті 20-23 Господарського процесуального кодексу України), інстанційна юрисдикція (статті 24-26 Господарського процесуального кодексу України) та територіальна юрисдикція (підсудність) (статті 27-31 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

З наведених положень вказаної статті вбачається, що загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Натомість, приписи статті 30 Господарського процесуального кодексу України встановлюють правила виключної підсудності господарських спорів.

Так, відповідно до частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Суд відзначає, що у розумінні наведених норм процесуального права виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що певні категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Виключна підсудність за змістом частини 5 статті 30 Господарського процесуального кодексу України визначає суд, яким має бути розглянуто справу. Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 у справі № 905/1566/17.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

При цьому, тлумачення частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України повинно відбуватися з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою. Зокрема, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.07.1995 у справі "Толстой-Милославський" (Tolstoy Miloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга № 18139/91), визначаючи зміст терміну "передбачений законом" сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

З огляду на зазначений підхід Європейського суду з прав людини до тлумачення правових норм, положення частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України означають, що спір має розглядатися за правилами виключної підсудності, коли нерухоме майно, право власності на таке майно або інші вимоги, що стосуються нерухомого майна, є предметом спору.

Водночас, як свідчить правозастосовна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20.09.2018 у справі № 902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, житлові будинки, будівлі, споруди тощо охоплюються поняттям "нерухоме майно".

Окрім цього, відповідно до статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" об`єктами нерухомого майна є житлові будинки, квартири, будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20) зазначила, що за правилами чинного Господарського процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30 Господарського процесуального кодексу України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

За таких обставин, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18.

Як убачається із позовної заяви між Управлінням освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" укладено договір № 66 про постачання електричної енергії споживачу від 30.03.2021 та додаткові угоди №1 від 19.04.2021, № 2 від 20.04.2021, № 3 від 01.07.2021, № 4 від 31.08.2021, № 5 від 14.09.2021, № 6 від 22.09.2021, № 7 від 19.10.2021, № 8 від 15.11.2021.

Відповідно до умов вказаного договору нерухоме майно, згідно переліку точок комерційного обліку за об`єктами споживача, що є додатком 1 до Заяви-приєднання до договору від 30.03.2021 № 66, на територію якого поставлялась електрична енергія за спірним договором та додатковими угодами, знаходиться у м. Київ.

При цьому, виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Суд відзначає, що спір у даній справі виник з приводу оплати поставленої електроенергії на території, яка знаходиться у м.Києві. Тобто, спір виник з приводу обслуговування певного нерухомого майна, що знаходиться у м. Києві.

За таких обставин, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, суд дійшов висновку, що у розмінні частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України спір у справі стосується нерухомого майна (оскільки позовні вимоги мають явний, очевидний правовий зв`язок із вищевказаним нерухомим майном), а отже підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, тобто, за місцем знаходження об`єктів нерухомості.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 статті 31 Господарського процесуального кодексу України визначено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 30, 31, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Передати справу № 904/3338/23 за позовом Керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Києва, м. Київ, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Управління освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12", м. Дніпро про визнання додаткових угод недійсними та повернення безпідставно сплачених коштів за виключною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд Господарському суду м. Києва (01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-в).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 03.07.2023 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Назаренко