ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023 Справа № 914/3150/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Домусгруп"

до відповідача-1 Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів"

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс"

за участю у справі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1

за участю у справі третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2

за участю у справі третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3

про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги

за участю представників:

від позивача Марчук Н.А.

від відповідача-1 Мочульський Н.Б.

від відповідача-2 Рудницький Ю.І.

від третьої особи-1 не з`явився

від третьої особи-2 не з`явився

від третьої особи-3 не з`явився

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до відповідача-1 Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" та до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги. Зокрема позивачем було заявлено такі позовні вимоги:

1) визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 05.12.2019, що укладений між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс";

2) визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 27.12.2019, що укладений між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс, посвідчений 27.12.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Глод А.Р., зареєстрований в реєстрі за №14;

3) визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 27.12.2019, що укладений між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс", посвідчений 27.12.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Глод А. Р., зареєстрований в реєстрі за №13.

Ухвалою суду 19.12.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для виправлення допущених недоліків.

Ухвалою суду від 09.01.2023 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07.02.2023.

Крім того, ухвалою суду від 09.01.2023 було витребувано в Акціонерного товариства Акціонерно - комерційний банк "Львів" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" договір відступлення права вимоги від 27.12.2019, що укладений між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс", посвідчений 27.12.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Глод А. Р., зареєстрований в реєстрі за №13.

07.02.2023 позивачем подано заяву (вх.№511/23) про зміну підстав позову та клопотання (вх.№174/23) про приєднання доказів до матеріалів справи, долучивши до нього, зокрема, копію висновку судового експерта від 29.12.2022 №20.

Ухвалою суду від 07.02.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" про витребування доказів у справі №914/3150/22 задоволено частково, а саме витребувано в Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" належним чином засвідчені копії:

- договір відступлення права вимоги від 05.12.2019, що укладений між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс";

- договір відступлення права вимоги від 27.12.2019, що укладений між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс, посвідчений 27.12.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Глод А.Р., зареєстрований в реєстрі за №14.

- докази оплати (платіжні доручення, виписки з рахунку з відображенням операції, тощо) Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" ціни відступлених прав в розмірі 1400000,00 грн та акту прийому-передачі документів, які засвідчують відступлені права.

Ухвалою суду від 07.02.2023 також було залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Підготовче засідання вказаною ухвалою суду від 07.02.2023 відкладено на 07.03.2023.

В судовому засіданні 07.03.2023 суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 04.04.2023. В судовому засіданні 04.04.2023 суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 25.04.2023.

25.04.2023 позивачем подано клопотання (вх.№10116/23) про поновлення процесуального строку для подання доказів долучених до клопотання (вх.№3174/23 від 07.02.2023) про приєднання доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 25.04.2023 визнано поважними причини пропуску процесуального строку для подання позивачем доказів, поновлено процесуальний строк для подання доказів та долучено до матеріалів справи докази, подані позивачем разом з клопотанням (вх.№3174/23 від 07.02.2023) про приєднання доказів до матеріалів справи.

Крім того, ухвалою суду від 25.04.2023 заяву (вх.№511/23 від 07.02.2023) про зміну підстав позову прийнято до розгляду. Як встановлено в ухвалі суду від 25.04.2023, у поданій заяві про зміну підстав позову, позивач уточнив таку підставу позову як невідповідність заборгованості її дійсному розміру, зазначивши, що розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" перед Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" в сумі 1588766,93 грн відповідно до висновку експерта №20 від 29.12.2022 не підтверджується поданими матеріалами, чим позивач змінив (уточнив) підставу позову.

Вказаною ухвалою суду від 25.04.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.06.2023.

Представник позивача в судовому засіданні 22.06.2022 позовні вимоги, з врахуванням заяви (вх.№511/23 від 07.02.2023) про зміну підстав позову, підтримав повністю, позов просив задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві, заяві про зміну підстав позову та відповідях на відзиви відповідачів.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 22.06.2023 проти задоволення позовних вимог заперечив, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, що наведені у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 22.06.2023 проти задоволення позовних вимог заперечив, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, що наведені у відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь на відзив.

Треті особи в судове засідання 22.06.2023 не з`явилися. Явка учасників справи в судове засідання 22.06.2023 не визнавалася судом обов`язковою.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд встановив таке.

23.02.2017 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" (позичальник) укладено генеральний договір кредитної лінії №12/К/17, відповідно до умов якого банк зобов`язується відкрити позичальнику відкличну невідновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості, в межах якої надавати йому кредити у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором та додатковими договорами до нього, а позичальник зобов`язується повернути кредити, сплатити проценти та комісії за користування ними, а також сплатити інші платежі, передбачені цим договором.

Крім того, між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" (позичальник) до договору кредитної лінії №12/К/17 від 23.02.2017 укладено додатковий договір №1 від 02.03.2017, додатковий договір №12/К/17/2 від 11.04.2017 та додатковий договір №12/К/17/4 від 23.08.2018, якими внесено зміни та доповнення до основного договору, зокрема щодо розміру кредиту, строку кредитування, розміру процентної ставки, відкриття позичкового рахунку, цільового призначення кредиту та щодо порядку зменшення максимального ліміту за кредитною лінією.

23.02.2017 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (кредитор) та ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки №12/К/17/S-1, відповідно до умов якого порукою забезпечуються вимоги кредитора, що випливають з умов кредитного договору N12/K/17 від 23.02.2017, що укладений між кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп".

Згідно з пунктами 1.2., 2.2. та 2.3. договору поруки №12/К/17/S-1 від 23.02.2017, поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за належне, своєчасне та повне виконання позичальником усіх зобов`язань за кредитним договором, в тому числі зобов`язань, які можуть виникнути у майбутньому, у зв`язку зі зміною умов кредитного договору, включаючи випадки збільшення кредитних зобов`язань позичальника, пов`язані зі збільшенням суми кредиту, збільшенням розміру відсотків за користування кредитними коштами, збільшення терміну кредитування та інше. Поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Кредитор має право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором від позичальника та поручителя як разом, так і від кожного з них окремо. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, тощо.

24.02.2017 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пауком А.Я., зареєстрований в реєстрі за №385, відповідно до умов якого іпотекою забезпечуються вимоги іпотекодержателя, шо випливають з умов генерального договору кредитної лінії N12/K/17 від 23.02.2017, що укладений між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" та додатків до нього, якщо такі є чи будуть укладені в майбутньому.

Пунктами 1.3. та 1.4. договору іпотеки від 24.02.2017 передбачено, що іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед іпотекодержателем, викладених у основному зобов`язанні, передає в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (двадцять два) по вулиці Куліша П. в місті Львові. Заставна вартість предмету іпотеки визначається сторонами в сумі 820720,00 грн.

11.04.2017 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" (заставодавець) укладено договір застави, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пауком А.Я., зареєстрований в реєстрі за №762, відповідно до умов якого заставою забезпечуються вимоги заставодержателя, що випливають з умов генерального договору кредитної лінії №12/K/17 від 23.02.2017, що укладений між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" та додатків до нього, якщо такі є чи будуть укладені в майбутньому.

Пунктами 1.2. та 1.3. договору застави від 11.04.2017 передбачено, що заставодавець з метою забезпечення виконання зобов`язань перед заставодержателем, викладених в основному зобов`язанні, передає в заставу належне йому на праві власності майно, а саме асфальтоукладач DEMAG DF110Р 1994 року випуску (заводський номер: НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 5900 см.куб., д.р.н.: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію: НОМЕР_3 видане 07.04.2017 ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області). Заставна вартість предмету застави визначається сторонами у сумі 554170,00 грн.

23.08.2018 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (кредитор) та ОСОБА_3 (поручитель) укладено договір поруки №12/К/17/S-2, відповідно до умов якого порукою забезпечуються вимоги кредитора, що випливають з умов кредитного договору N12/K/17 від 23.02.2017, що укладений між кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп".

Згідно з пунктами 1.2., 2.2. та 2.3. договору поруки №12/К/17/S-2 від 23.08.2018, поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за належне, своєчасне та повне виконання позичальником усіх зобов`язань за кредитним договором, в тому числі зобов`язань, які можуть виникнути у майбутньому, у зв`язку зі зміною умов кредитного договору, включаючи випадки збільшення кредитних зобов`язань позичальника, пов`язані зі збільшенням суми кредиту, збільшенням розміру відсотків за користування кредитними коштами, збільшення терміну кредитування та інше. Поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Кредитор має право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором від позичальника та поручителя як разом, так і від кожного з них окремо. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, тощо.

07.05.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Xристиною Миколаївною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1211, про звернення стягнення на рухоме майно за договором застави від 11.04.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пауком А.Я., зареєстрований в реєстрі за №762.

Відповідно до виконавчого напису нотаріуса від 07.05.2019 №1211 запропоновано звернути стягнення на предмет застави (рухоме майно), а саме асфальтоукладач DEMAG DF110Р 1994 року випуску (заводський номер: НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 5900 см.куб., д.р.н.: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію: НОМЕР_3 видане 07.04.2017 ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області, заставна вартість: 554170,00 грн).

Як зазначено у виконавчому написі нотаріуса від 07.05.2019 №1211, за рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного майна приватним нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" за період з 01.01.2018 по 07.05.2019 включно в загальному розмірі 1477845,92 грн, з яких:

- заборгованість по кредиту: 1240959,68 грн;

- заборгованість по комісії: 3200,00 грн;

- заборгованість по процентах: 172933,33 грн;

- заборгованість по нарахованій пені за період з 01.09.2018 по 06.05.2019: 54752,91 грн;

- 6000,00 грн плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису.

06.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем розглянуто заяву стягувана про примусове виконання виконавчого напису №1211 від 07.05.2019 та винесено постанову від 06.12.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП№60821737, відповідно до якої приватний виконавець постановив звернути стягнення на рухоме майно, а саме: асфальтоукладач DEMAG DF110Р 1994 року випуску (заводський номер: 30115, об`єм двигуна: 5900 см.куб., д.р.н.: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію: НОМЕР_3 видане 07.04.2017 ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області, заставна вартість: 554170,00 грн), який був переданий у заставу відповідно до договору застави від 11.04.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пауком А.Я., зареєстрований в реєстрі за №762.

05.12.2019 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" (боржник) щодо виконання боржником взятих на себе зобов`язань за генеральним договором кредитної лінії №12/К/17 від 23.02.2017 із всіма змінами та доповненнями до нього (основний договір), зокрема але не виключно, щодо сплати боржником заборгованості в сумі 1588766,93 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 1240959,68 грн, заборгованість за відсотками 341807,25 грн, заборгованість по комісії - 6000,00 грн, а також всі інші права, які виникають з основного договору.

Пунктом 1.2. договору відступлення права вимоги від 05.12.2019 передбачено, що разом з правом вимоги за основним договором до нового кредитора у повному обсязі переходять усі права первісного кредитора щодо забезпечення виконання зобов`язань за основним договором, а саме:

- право вимоги щодо сплати неустойки, пені, штрафів передбачених основним договором;

- права іпотекодержателя, що виникають з договору іпотеки, укладеного між АТ АКБ "Львів" та ОСОБА_1 (іпотекодавцем), посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пауком А,Я. 24.02.2017 за реєстровим №384 із всіма змінами та доповненнями до нього (надалі - договір іпотеки 1);

- права заставодержателя, що виникають з договору застави, укладеного між АТ АКБ "Львів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" (заставодавець), посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пауком АЛ. 11.04.2017 за реєстровим №762 із всіма змінами та доповненнями до нього (надалі договір застави);

- права кредитора, що виникають з договору поруки №12/K/17/S-1 від 23.02.2017, укладеного між АТ АКБ "Львів" та ОСОБА_2 з усіма змінами та доповненнями до нього (надалі - договір поруки 1);

- права кредитора, що виникають з договору поруки №12/K/17/S-2 від 23.08.2018, укладеного між AТ АКБ "Львів" та ОСОБА_3 з усіма змінами та доповненнями до нього (надалі договір поруки 2).

Відповідно до пунктів 1.3. та 1.4. договору відступлення права вимоги від 05.12.2019, сторони дійшли згоди, що відступлені права відступаються первісним кредитором новому кредитору за ціною 1400000,00 грн. Новий кредитор зобов`язаний сплатити 05.12.2019 на користь первісного кредитора ціну відступлених прав шляхом перерахування коштів на AТ АКБ "Львів".

Згідно з пунктом 1.6. договору відступлення права вимоги від 05.12.2019, сторони погодили, що у випадку не оплати новим кредитором на користь первісного кредитора ціни відступлених прав, передбаченої пунктом 1.3. цього договору, в термін до 05.12.2019 включно, даний договір вважається таким, що припинив свою дію з 06.12.2019, що не потребує укладення будь-яких письмових договорів.

До заперечення на відповідь на відзив (вх.№5427/23 від 03.03.2023), відповідачем 1 долучено виписку по особовим рахункам від 05.12.2019 у підтвердження сплати відповідачем 2 ціни відступлених прав у сумі 1400000,00грн.

Пунктом 2.2. договору відступлення права вимоги від 05.12.2019, новий кредитор зобов`язаний надіслати боржнику, а також поручителям, іпотекодавцю, заставодавцю за наявністю таких, повідомлення про здійснення відступлення новому кредитору права вимоги зобов`язань за основними договорами та договорами забезпечення у відповідності до пункту 1.5. договору.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.5. та 4.6. договору відступлення права вимоги від 05.12.2019, цей договір, складений у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором або, у випадку обумовленому у пункті 1.6. цього договору, цей договір діє до 06.12.2019. На вимогу однієї із сторін, цей договір або договори, необхідні для його реалізації, можуть бути посвідчені нотаріально. Усі правовідносини, що виникають у зв`язку з виконанням умов цього договору і не врегульовані ним, регламентуються нормами Українського законодавства.

27.12.2019 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (первісний заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" (новий заставодержатель) укладено договір відступлення права вимоги за договором застави, відповідно до умов якого первісний заставодержатель передає, а новий заставодержатель приймає всі права вимоги за договором застави, що укладений між первісним заставодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" (як заставодавцем), що посвідчений 11.04.2017 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Паук А.Я., зареєстрований в реєстрі за №762, з урахуванням всіх додатків, договорів про внесення змін або доповнень (надалі - договір застави), який виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з генерального договору кредитної лінії №12/К/17 від 23.02.2017. З моменту укладання цього договору новий заставодержатель набуває статусу заставодержателя за договором застави.

Згідно з пунктом 1.2. договору від 27.12.2019 відступлення права вимоги за договором застави здійснюється в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи право звернення стягнення на предмет застави у відповідності до договору застави.

Пунктом 1.3. договору від 27.12.2019 відступлення права вимоги за договором застави передбачено, що предметом застави в договорі застави, право вимоги за яким відступається за цим договором є асфальтоукладач DEMAG DF110Р 1994 року випуску (заводський номер: НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 5900 см.куб., д.р.н.: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію: НОМЕР_3 видане 07.04.2017 ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області, заставна вартість: 554170,00 грн).

Відповідно до пунктів 2.3., 2.4. та 2.5. договору від 27.12.2019 відступлення права вимоги за договором застави, права за договором застави вважаються переданими з моменту підписання сторонами та нотаріального посвідчення цього договору. З моменту відступлення прав за договором застави первісний заставодержатель вибуває з будь-яких правовідносин, які склалися між ним первісним кредитором та боржником за договором застави. З моменту відступлення прав за договором застави новий заставодержатель заміщає первісного заставодержателя у всіх правовідносинах, які склалися між первісним заставодержателем та боржником за договором застави.

Вказаний договір від 27.12.2019 відступлення права вимоги за договором застави посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Глод А.Р. та зареєстрований в реєстрі за номером №14.

27.12.2019 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого, первісний іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки, який укладений між первісним кредитором (як іпотекодержателем) і ОСОБА_1 (як іпотекодавцем), що посвідчений 24.02.2017 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Паук А.Я. та зареєстровано в реєстрі за номером №384, з урахуванням всіх додатків, (надалі договір іпотеки), який виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з генерального договору кредитної лінії №12/К/17 від 23.02.2017.

Згідно з пунктом 1.2. договору від 27.12.2019 відступлення права вимоги за договором іпотеки, відступлення права вимоги за договором іпотеки здійснюється в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до договору іпотеки.

Пунктом 1.3. договору від 27.12.2019 відступлення права вимоги за договором іпотеки передбачено, що предметом іпотеки в договорі іпотеки, право вимоги, за яким відступається за цим договором є: житлова квартира АДРЕСА_1 (квартира складається з двох житлових кімнат та кухні, загальна площа становить 28,4 кв.м, до квартири належить комора у підвалі площею 7,5 кв.м.

Відповідно до пунктів 2.3., 2.4. та 2.5. договору від 27.12.2019 відступлення права вимоги за договором іпотеки, права вимоги за договором іпотеки вважаються переданими з моменту підписання сторонами та нотаріального посвідчення цього договору. З моменту відступлення права вимоги первісний іпотекодержатель вибуває з будь-яких правовідносин, які склалися між ним первісним іпотекодержателем та боржником за договором іпотеки. З моменту відступлення права вимоги новий іпотекодержатель заміщає первісного іпотекодержателя у всіх правовідносинах, які склалися між первісним іпотекодержателем та боржником за договором іпотеки.

Вказаний договір від 27.12.2019 відступлення права вимоги за договором іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Глод А.Р. та зареєстрований в реєстрі за номером №13.

Як вже було зазначено судом, предметом спору у даній справі є визнання недійними договору відступлення права вимоги за кредитним договором від 05.12.2019, договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27.12.2019 (реєстровий №13) та договору відступлення права вимоги за договором застави від 27.12.2019 (реєстровий №14).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається, зокрема, на статтю 514 Цивільного кодексу України, відповідно до якої до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказано у позовній заяві, тлумачення норм, встановлених статтями 512, 514, 517 Цивільного кодексу України свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Тобто, як стверджує позивач, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. При цьому, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц, постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №909/1411/13, від 13.10.2021 у справі №910/11177/20, позивач зазначає, що межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права, а обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Також позивач посилається на постанову Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №31/160(29/170(6/77-5/100), в якій міститься така правова позиція: "оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам".

Крім того, у позовній заяві, посилаючись на правову позицію наведену у постанові Верховного Суду від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц, позивач зазначає, що у справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Як зазначає позивач, з огляду на положення договору про відступлення права вимоги від 05.12.2019, виписки з рахунків ТзОВ "Домусгруп", висновок експерта у справі №914/872/22 за позовом ТзОВ "Домусгруп" до AT АКБ "Львів" (замінено на ТзОВ "ФК "Прайм Альянс") про визнання виконавчого напису нотаріуса від 07.05.2019 таким, що не підлягає виконанню, яким встановлено, що суми боргу, що відступалася за договором відступлення права вимоги, не існувало у вказаному в договорі розмірі.

Як вказано у позовній заяві, генеральний договір кредитної лінії є дійсним, однак зобов`язання за ним щодо сплати грошових коштів не існує в тому розмірі, що переданий за договором відступлення права вимоги.

Разом з тим, позивач у позовній заяві зазначив, що він вчиняє усі необхідні дії для з`ясування реального розміру заборгованості, яка існувала станом на дату укладення договору відступлення права вимоги від 05.12.2019, залучаючи відповідних експертів для з`ясування вказаних обставин. Як вказано у позовній заяві, такий висновок експерта, у випадку можливості проведення експертного дослідження, буде поданий позивачем з клопотанням про приєднання доказів до матеріалів справи в найкоротші терміни в порядку та строки, визначені господарським процесуальним кодексом України.

У позовній заяві серед підстав позову позивач також посилається на те, що договори відступлення права вимоги вчинені на шкоду боржнику, а дії сторін правочину є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (на відступлення права вимоги), вчинені з метою стягнення з боржника грошових коштів в більшому розмірі з використанням позасудових процедур звернення стягнення.

В заяві про зміну підстав позову зазначено, що судовим експертом підготовлено висновок від 29.12.2022 №20, відповідно до якого згідно з наданими для дослідження документами, розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Домусгруп» перед Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів», що вказаний в договорі відступлення права вимоги від 05.12.2019, а саме в сумі 1588766,93 грн, враховуючи умови генерального договору кредитної лінії №12/К/17 від 23.02.2017, додаткові угоди до нього та дані банківських виписок, станом на 05.12.2019 не підтверджується.

При цьому відповідно до висновку судового експерта від 29.12.2022 №20, враховуючи умови Генерального договору кредитної лінії №12/К/17 від 23.02.2017, додаткові угоди до нього та дані банківських виписок станом на 05.12.2019, судовим експертом підтверджується розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" перед Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" в сумі 1557838,57 грн, з яких 1240959,68 грн тіло кредиту, 314078,89 грн - відсотки та 2800,00 грн комісія.

Таким чином, як зазначає позивач, заява про зміну підстав позову зводиться до уточнення однієї з підстав позову, а саме відступлення права вимоги, якого не існувало в розмірі, зазначеному сторонами в договорі відступлення права вимоги від 05.12.2019.

Як вже було зазначено судом, ухвалою суду від 25.04.2023, зокрема, визнано поважними причини пропуску процесуального строку для подання позивачем доказів, поновлено процесуальний строк для подання доказів, долучено до матеріалів справи докази, подані позивачем разом з клопотанням (вх.№3174/23 від 07.02.2023) про приєднання доказів до матеріалів справи та прийнято до розгляду заяву (вх.№511/23 від 07.02.2023) про зміну підстав позову.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач також зазначає, що дії сторін правочину є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом на відступлення права вимоги, розмір якої не відповідає дійсному.

Щодо недобросовісності дій первісного та нового кредиторів позивач зазначив, що вони не звертаються до ТзОВ "Домусгруп" з позовом про стягнення грошових коштів, в межах якого позивач мав би можливість заперечувати проти заявленої суми боргу, а здійснюють стягнення з використанням позасудових процедур на підставі виконавчих написів, з метою погашення заборгованості саме в такому розмірі, який вказаний у договорі відступлення права вимоги від 05.12.2019.

На переконання позивача, за договором відступлення права вимоги мала місце передача завідомо неіснуючої вимоги, що свідчить про наміри сторін оспорюваного правочину стягнути з боржника суму грошових коштів, що перевищує дійсний розмір заборгованості.

Позивачем також зазначено, що оскільки застава та іпотека є забезпечувальними та похідними зобов`язаннями, які забезпечують виконання основного зобов`язання (в даному випадку зобов`язання за кредитним договором), тому кредитор, заставодержатель та іпотекодержатель не можуть бути різними особами, а конструкція, за якої кредитор, заставодержатель та іпотекодержатель є різними особами, є юридично недопустимою.

В обґрунтування своїх доводів позивач у відповіді на відзив також зазначає про те, що рішенням Господарського суду Львівської області від 14.12.2022 у справі №914/872/22 виконавчий напис (про звернення стягнення на асфальтоукладач) визнано таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у зв`язку з тим, що розрахунок заборгованості, поданий AT АКБ "Львів" для вчинення виконавчого напису, не відповідає умовам генерального договору кредитної лінії, що встановлено на підставі висновку експерта №15 від 26.08.2022.

Так, рішенням Господарського суду Львівської області від 14.12.2022 у справі №914/872/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс", за участю третіх осіб: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, ОСОБА_1 та Акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Львів» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позов задоволено повністю, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1211 від 07.05.2019 про звернення стягнення на рухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Домусгруп», а саме: асфальтоукладач марки DЕМАG, моделі DF110P (рік випуску-1994, заводський № НОМЕР_1 , об`єм двигуна- 5900 см. куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 видане 07.04.2017 ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області), вчинений 07.05.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 апеляційні скарги ОСОБА_4 б/н від 24.03.2023 (вх.№ЗАГС01-05/896/23 від 27.03.2023) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Прайм Альянс", б/н від 12.01.2023 (вх.№01-05/164/23 від 16.01.2023) на рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2022 задоволено частково, рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2022 у справі №914/872/22 скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1211 від 07.05.2019 про звернення стягнення на рухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Домусгруп», а саме: асфальтоукладач марки DЕМАG, моделі DF110P (рік випуску-1994, заводський № НОМЕР_1 , об`єм двигуна- 5900 см. куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , видане 07.04.2017 ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області), вчинений 07.05.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною.

Як вказано у постанові Західного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 у справі 914/872/22, враховуючи факт недотримання нотаріусом, при вчиненні виконавчого напису, вимог статті 88 Закону України "Про нотаріат" стосовно обов`язкової наявності доказів безспірності боргу, а також неврахування вимог частини 3 статті 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" щодо обов`язковості реєстрації (до початку процедури звернення стягнення) в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, заявлена позивачем вимога про визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню, - повністю обґрунтована, що зумовлює наявність підстав для задоволення позову.

За твердженням позивача, в даному випадку суб`єктивне право кредитора на звернення стягнення на майно в позасудовому порядку використовується на шкоду боржнику, оскільки в межах таких процедур відбувається звернення стягнення на майно та погашення суми заборгованості в значно більшому розмірі.

З огляду на вказане, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області, заявивши основну вимогу про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 05.12.2019 та вимоги про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги від 27.12.2019 за договором застави та договором іпотеки, які є похідними відносно першої вимоги.

Відповідач-1 (Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк "Львів") проти задоволення позовних вимог заперечив, подавши відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив.

Заперечуючи проти позову відповідач-1 зазначає про те, що в основному позиція позивача зводиться до того, що суми боргу, яка відступалася за договором відступлення права вимоги, не існувало в такому розмірі.

При цьому, як зазначив відповідач-1, позивачем додано до позовної заяви висновок експерта який стосується виключно розрахунку заборгованості. Разом з тим, як вказано у відзиві на позовну заяву, навіть у зазначеному позивачем висновку експерта, встановлено факт наявності заборгованості позивача за генеральним договором кредитної лінії №12/К/17 від 23.02.2017, а різниця між розміром заборгованості, що вказаний у розрахунку заборгованості (виконавчому написі) та розміром заборгованості позивача за кредитним договором, що підтверджується висновком експерта є незначною.

Відповідачем-1 також зазначено, що самого факту існування заборгованості за кредитним договором позивач не заперечує, адже у позовній заяві він лише не погоджується з її розміром, у зв`язку з чим відповідач-1 звернув увагу на те, що законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно.

Тобто за твердженням відповідача-1 зазначені обставини не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами, оскільки такі питання підлягають дослідженню в межах спору про стягнення заборгованості та не впливають на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

Як вказано відповідачем-1 у відзиві на позовну заяву, сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання, адже у разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Як також зазначив відповідач-1, отримавши відповідь на відзив від позивача, а також пояснення ОСОБА_1 , АТ АКБ «Львів» не погоджується із міркуваннями та аргументами, що викладені в них, та вважає, що вони суперечать фактичним обставинами справи, нормам чинного законодавства, а також судовій практиці.

Зокрема як вказав відповідач-1, посилаючись на постанову Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі №904/2979/20, позивачем не обґрунтовано та не доведено подібної юридичної зацікавленості, тобто не доведено жодного порушення прав позивача (та, відповідно, необхідності їх захисту) внаслідок укладення договору відступлення права вимоги.

Щодо неодноразового посилання позивача і третьої особи ОСОБА_1 на те, що сторони договору про відступлення права вимоги хочуть стягнути з боржника суму грошових коштів, що перевищує дійсний розмір заборгованості та отримати неправомірне збагачення за рахунок боржника, а також щодо їх недобросовісності та зловживання відповідач-1 зазначив, що ні позивач, ні ОСОБА_1 не вказують за допомогою якого правового механізму можна стягнути з боржника суму заборгованості більшу, ніж та, яка є насправді (завдавши таким чином шкоду позивачу), а також не вказують яким чином на це може вплинути сам факт укладення договору відступлення права вимоги.

При цьому як зазначив відповідач-1, навіть якби договір відступлення права вимоги не був укладений, і з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до боржника звернулось АТ АКБ "Львів", сума заборгованості, яка підлягала б стягненню з боржника була б такою ж, як і в даному випадку якщо з позовом звернеться новий кредитор. Відповідач-1 наголосив на тому, що боржник не позбавлений права захищати свої права в межах процесу, у якому з нього стягується сума заборгованості.

Таким чином, на переконання відповідача-1, позивач не довів ані недобросовісності у діях нового та первісного кредиторів, ані зловживання ними своїми правами, ані порушення прав позивача чи, тим більше, завдання йому шкоди укладенням договору відступлення права вимоги, з огляду на що на його думку укладення договору відступлення права вимоги жодним чином не порушує прав боржника.

З огляду на вказане відповідач-1 вважає, що такий спосіб захисту прав позивача як звернення з позовом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги не є належним способом захисту його прав, оскільки позивачем не доведено факту порушення його прав, а у випадку якщо позивач вважатиме, що його права можуть бути порушені у майбутньому внаслідок звернення нового кредитора із позовом до суду про стягнення заборгованості, то належним способом захисту його прав є заперечення проти вимог нового кредитора в суді в межах справи про стягнення з нього заборгованості, і при цьому подання позову про визнання недійсним договору відступлення права вимоги в даному випадку не може підміняти собою належний спосіб захисту його прав.

Таким чином, на переконання відповідача-1, твердження позивача про те, що договір відступлення права вимоги підлягає визнанню недійсним є необґрунтованим, з огляду на що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" (відповідач-2) проти позову також заперечив, подавши відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив.

Зокрема відповідач-2 вважає, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності, оскільки договір відступлення права вимоги між AT АКБ «Львів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено 05.12.2019, а позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" від 02.12.2022 зареєстрована в Господарському суді Львівської області 12.12.2022, тобто з пропуском строку позовної давності.

Також відповідач-2 зазначає, що сума боргу, яка передавалася за договором про відступлення права вимоги існувала у визначеному договором розмірі, оскільки експерт надав висновок про завищення суми заборгованості лише щодо пені, однак на думку відповідача-2 такий висновок експерта, в якому зазначено, що при розрахунку пені необхідно застосовувати фактичну кількість днів у році - 365/366, суперечить умовам генерального договору, пунктом 4.3. якого встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році).

Крім того, за твердженням відповідача-2, експертом зроблено хибний висновок про те, що банком неправильно з 10.04.2019 по 06.05.2019 проводилось нарахування пені на основну суму боргу в розмірі 1200959,68 грн, оскільки згідно з пунктом 2 додаткового договору №12/К/17/2 до генерального договору кредитної лінії №12/К/17 від 22.02.2017 кредит надається на строк до 10.04.2018 включно, із забезпеченням графіку пониження ліміту згідно пункту 2.1.6. генерального договору кредитної лінії №12/К/17 від 22.02.2017.

Тобто, на переконання відповідача-2, згідно з умовами договорів заборгованість позичальника за кредитом виникла з 10.04.2019, а тому на його думку здійснений банком розрахунок заборгованості з вказаної дати відповідає нормам чинного законодавства України та положенням укладеного генерального договору та додаткових договорів до нього.

Як також зазначив відповідач-2, майнові права позивача не порушені договором про відступлення права вимоги, оскільки позивач не звільняється від сплати заборгованості та в позовній заяві не обґрунтовує підстав для звільнення від сплати боргу, з огляду на що відповідач-2 просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 повністю погодилась з доводами позивача, що укладені договори відступлення права вимоги є недійсними, подавши пояснення по суті спору.

Зокрема ОСОБА_1 погодилась з доводами позивача про те, що AT АКБ «Львів» здійснювало неправильні нарахування, як за виконавчим написом №2840 від 30.09.2019 (про звернення стягнення на належне третій особі майно), так і за виконавчим написом №1211 від 07.05.2019 (про звернення стягнення на майно позивача), а також і в подальшому при нарахуванні заборгованості при відступленні права вимоги.

При цьому третя особа зазначила, що метою як первісного, так і нового кредитора є стягнення з ТзОВ "Домусгруп" значно більшої суми грошових коштів, яка не відповідає умовам генерального договору кредитної лінії і умовам договорів забезпечення.

Погоджуючись із твердженнями позивача, третя особа також зазначила, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 05.07.2021 у справі №752/8842/14-ц судам необхідно з`ясувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та щодо існування даних прав на момент переходу, що відповідає такому загальновизнаному принципу приватного права як "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам".

Тобто, на думку ОСОБА_1 , стягнення з боржника та з іпотекодавця суми боргу, якої не існувало в заявленому розмірі з використанням позасудових процедур, спрямоване на неправомірне збільшення розміру грошового зобов`язання, виконання якого, окрім іншого, забезпечено договором іпотеки від 24.02.2017.

З огляду на вищезазначене, третя особа у поданих нею поясненнях зазначає про існування підстав для задоволення позовних вимог ТзОВ "Домусгруп" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 05.12.2019, що укладений між AT АКБ «Львів» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» та похідних від нього договорів відступлення права вимоги за договором застави та іпотеки.

Третя особа-2 та третя особа-3 пояснень щодо предмета спору у даній справі не подали.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Згідно із частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як встановлено судом, 23.02.2017 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" (позичальник) укладено генеральний договір кредитної лінії №12/К/17, відповідно до умов якого банк зобов`язується відкрити позичальнику відкличну невідновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості, в межах якої надавати йому кредити у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором та додатковими договорами до нього, а позичальник зобов`язується повернути кредити, сплатити проценти та комісії за користування ними, а також сплатити інші платежі, передбачені цим договором.

Крім того, як встановлено судом, між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" (позичальник) до договору кредитної лінії №12/К/17 від 23.02.2017 укладено додатковий договір №1 від 02.03.2017, додатковий договір №12/К/17/2 від 11.04.2017 та додатковий договір №12/К/17/4 від 23.08.2018, якими внесено зміни та доповнення до основного договору, зокрема щодо розміру кредиту, строку кредитування, розміру процентної ставки, відкриття позичкового рахунку, цільового призначення кредиту та щодо порядку зменшення максимального ліміту за кредитною лінією.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно із статтею 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 543 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Як встановлено судом, 23.02.2017 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (кредитор) та ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки №12/К/17/S-1, відповідно до умов якого порукою забезпечуються вимоги кредитора, що випливають з умов кредитного договору N12/K/17 від 23.02.2017, що укладений між кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп".

Як також встановлено судом, 23.08.2018 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (кредитор) та ОСОБА_3 (поручитель) укладено договір поруки №12/К/17/S-2, відповідно до умов якого порукою забезпечуються вимоги кредитора, що випливають з умов кредитного договору N12/K/17 від 23.02.2017, що укладений між кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп".

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Як встановлено судом, 11.04.2017 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" (заставодавець) укладено договір застави, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пауком А.Я., зареєстрований в реєстрі за №762, відповідно до умов якого заставою забезпечуються вимоги заставодержателя, що випливають з умов генерального договору кредитної лінії №12/K/17 від 23.02.2017, що укладений між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" та додатків до нього, якщо такі є чи будуть укладені в майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

24.02.2017 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пауком А.Я., зареєстрований в реєстрі за №385, відповідно до умов якого іпотекою забезпечуються вимоги іпотекодержателя, шо випливають з умов генерального договору кредитної лінії N12/K/17 від 23.02.2017, що укладений між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" та додатків до нього, якщо такі є чи будуть укладені в майбутньому.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

При цьому відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Частиною 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Як встановлено судом, 05.12.2019 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" (боржник) щодо виконання боржником взятих на себе зобов`язань за генеральним договором кредитної лінії №12/К/17 від 23.02.2017 із всіма змінами та доповненнями до нього (основний договір), зокрема але не виключно, щодо сплати боржником заборгованості в сумі 1588766,93 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 1240959,68 грн, заборгованість за відсотками 341807,25 грн, заборгованість по комісії - 6000,00 грн, а також всі інші права, які виникають з основного договору.

Відповідно до пунктів 1.3. та 1.4. договору відступлення права вимоги від 05.12.2019, сторони дійшли згоди, що відступлені права відступаються первісним кредитором новому кредитору за ціною 1400000,00 грн. Новий кредитор зобов`язаний сплатити 05.12.2019 на користь первісного кредитора ціну відступлених прав шляхом перерахування коштів на AТ АКБ "Львів".

До заперечення на відповідь на відзив (вх.№5427/23 від 03.03.2023), відповідачем 1 долучено виписку по особовим рахункам від 05.12.2019 у підтвердження сплати відповідачем 2 ціни відступлених прав у сумі 1400000,00грн.

Як також встановлено судом, 27.12.2019 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (первісний заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" (новий заставодержатель) укладено договір відступлення права вимоги за договором застави, відповідно до умов якого первісний заставодержатель передає, а новий заставодержатель приймає всі права вимоги за договором застави, що укладений між первісним заставодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" (як заставодавцем), що посвідчений 11.04.2017 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Паук А.Я., зареєстрований в реєстрі за №762, з урахуванням всіх додатків, договорів про внесення змін або доповнень (надалі - договір застави), який виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з генерального договору кредитної лінії №12/К/17 від 23.02.2017. З моменту укладання цього договору новий заставодержатель набуває статусу заставодержателя за договором застави.

Крім того, як встановлено судом, 27.12.2019 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки, який укладений між первісним кредитором (як іпотекодержателем) і ОСОБА_1 (як іпотекодавцем), що посвідчений 24.02.2017 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Паук А.Я. та зареєстровано в реєстрі за номером №384, з урахуванням всіх додатків, (надалі договір іпотеки), який виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з генерального договору кредитної лінії №12/К/17 від 23.02.2017.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно із статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як порушення розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.10.2020р. у справі №910/12787/17).

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17.11.2021р. у справі №937/5316/20).

Тобто, загалом у судовій практиці сформовано підхід, за якого наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення, що узгоджується з правовими позиціями Касаційного господарського суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.01.2022р. у справі №921/628/19; Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеними у постановах від 22.06.2020р. у справі №177/1942/16, від 10.03.2021р. у справі №201/8412/18 та від 24.11.2021р. у справі №754/10279/18.

Як вбачається зі змісту заяв позивача по суті справи та поданих ним доказів, всі доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" зводяться до заперечення розміру заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким передано новому кредитору Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" згідно з договором відступлення права вимоги від 05.12.2019, а також відповідно до договору відступлення права вимоги від 27.12.2019 №14 та договору відступлення права вимоги від 27.12.2019 №13.

Так, статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається зі змісту статті 514 Цивільного кодексу України, новий кредитор в силу закону не може отримати від первісного кредитора більшого обсягу прав щодо зобов`язань боржника, ніж той обсяг прав, який дійсно існував у первісного кредитора в момент їх передачі.

Тобто вищезазначеною нормою законодавства презюмується, що в даному випадку новий кредитор у будь-якому випадку отримує ті самі права, що існували у первісного кредитора на момент їх передачі, не зважаючи при цьому якої домовленості між ними досягнуто відповідно до договору про відступлення права вимоги.

Також потрібно зазначити, що питання наявності чи відсутності заборгованості необхідно досліджувати саме в межах тих правовідносин, з яких ця заборгованість може виникнути (тобто в даному випадку в межах правовідносин, які виникли між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" відповідно до генерального договору кредитної лінії №12/К/17 від 23.02.2017).

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08.06.2022 у справі №723/779/20, законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі N 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі N 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі N 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року у справі N 639/4836/17.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, що наведена у постанові від 28.01.2020 у справі №924/1208/18, не слід ототожнювати дійсність вимоги лише з розміром боргу по договору, відносно якого така вимога відступається, що є помилковим.

Необхідно зазначити, що генеральний договір кредитної лінії №12/К/17 від 23.02.2017 у встановленому порядку не визнавався недійсним та не містить умов щодо заборони відступати право вимоги за ним без згоди будь-якої зі сторін цього договору. Враховуючи, що позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданої вимоги, в силу прямого припису статті 204 Цивільного кодексу України її правомірність презюмується.

Більше того, враховуючи те, що на момент укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги існувало невиконане грошове зобов`язання, за яким відступалося право вимоги, тому незгода позивача із розміром заборгованості не є підставою для визнання оспорюваних договорів відступлення прав вимоги недійсним.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що статтею 518 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

У суду немає підстав для висновку про недійсність договору відступлення права вимоги від 05.12.2019, а також договору відступлення права вимоги від 27.12.2019 №14 та договору відступлення права вимоги від 27.12.2019 №13 лише з огляду на існування спору щодо розміру заборгованості за генеральним договором кредитної лінії №12/К/17. Питання щодо належного чи неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду в іншій справі. Необхідно зазначити, що посилання позивача в цій частині зводяться до дослідження окремих обставин виконання кредитного договору, що не входить до предмета доказування у даній справі про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги.

Позивач (боржник) не позбавлений права висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення на підставі статті 518 Цивільного кодексу України, про що вірно наголошували відповідачі у поданих заявах по суті справи.

Наведені обставини у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що передані за оспорюваними договорами цесії вимоги є дійсними, а також про відсутність будь-яких інших обставин, з якими чинне законодавство України пов`язує можливість визнання недійсними спірних правочинів, що не спростовано позивачем.

Відносно твердження позивача про порушення його прав внаслідок укладення відповідачами договорів цесії необхідно зазначити, що виходячи зі змісту статей 4 ГПК України та 15, 16 ЦК України, підставою для захисту господарським судом цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання або оспорення. Відтак, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів (аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі N 3-43гс15, від 10.02.2016 у справі N 3-4гс16, постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі N 910/9828/17).

Позивачем не доведено належними і допустимими доказами порушення його суб`єктивних прав та законних інтересів внаслідок укладення відповідачами оспорюваних договорів відступлення права вимоги та відповідно наявності у нього правових підстав для звернення до суду із вимогою про визнання їх недійсними.

Подібна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.11.2019 у справі №924/1014/18).

Судом не встановлено обставин, за яких внаслідок укладення договорів відступлення права вимоги будь-яке суб`єктивне право позивача було порушено, зменшилось та зникло як таке.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.10.2020р. у справі №910/12787/17; постанови Касаційного господарського суду Верховного Суду від 04.12.2019р. по справі №910/15262/18, від 03.03.2020р. у справі №910/6091/19, від 21.04.2021 у справі №904/5480/19, від 29.09.2021р. у справі №910/7183/20).

Статтею 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є змагальність сторін.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Необхідно також зазначити, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Право на справедливий суд) хоч і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року)» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18).

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку витрати по сплаті судового збору покласти на позивача, оскільки у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 03.07.2023.

Суддя Петрашко М.М.