ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"29" червня 2023 р. Справа № 911/345/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Оксанина", 03061, місто Київ, вулиця Героїв Севастополя, будинок 39/8

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сетагро", 09634, Київська область, Рокитнянський район, село Синява, вулиця Шевченка, будинок 101

про стягнення 551 894,54 грн за договором № 113-21 купівлі-продажу аміаку від 28.09.2021

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г. Байдрелова

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Поночевна А.О. (посв. № 21/2012 від 04.04.2019, ордер серії АО № 1045726 від 06.04.2023).

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Оксанина" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сетагро" про стягнення 551 894,54 грн за договором № 113-21 купівлі-продажу аміаку від 28.09.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов даного договору в частині поставки оплаченого товару, у зв`язку з чим сума непоставленого товару становить 306 558,00 грн, яка стала підставою для нарахування пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у сумі 137 631,94 грн, 3% річних за користування коштами у сумі 11 993,56 грн та інфляційне збільшення у сумі 95 711,04 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.03.2023 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Сторонам установлено строки для вчинення процесуальних дій у справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з огляду на те, що матеріали позовної заяви не містять належних доказів подання позивачем заявки, що є підставою для встановлення строків виконання зобов`язання, а також листа з пропозицією повернення залишку попередньої оплати, у зв`язку із чим відповідач не є таким, що порушив зобов`язання за договором. Також відповідач послався на форс-мажорні обставини, які є підставою для звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву з твердженнями відповідача не погоджується та вказує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, а і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку, тобто для відповідача, що останнім не доведено.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті, у судовому засіданні 29.06.2023 судом ухвалено рішення, проголосивши його вступну та резолютивну частини.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

28 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сетагро" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Оксанина" (Покупець) укладено договір № 113-21 купівлі-продажу аміаку, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець оплатити та прийняти аміак безводний (рідкий технічний) скраплений за цінами і на умовах, зазначених у цьому Договорі (пункт 1.1 Договору).

Пунктом 2.1 Договору визначено кількість продукції, що продається за цим Договором та становить 46,125 тонн.

Згідно із пунктом 2.3 Договору прийом продукції за кількістю та якістю проводиться згідно з товарно-супровідними документами на підставі видаткових накладних, по якості - на підставі документів, які посвідчують його якість.

Відповідно до пункту 3.1 Договору продукція передається у місці виконання робіт по внесенню безводного (рідкого) аміаку на полях, що перебувають у користуванні покупця (біля с. Оксанина, Уманського району, Черкаської області).

Згідно із пунктом 3.4 Договору продавець та покупець визначають строки передачі відповідної партії продукції за Договором для забезпечення безперебійної роботи по Договору підряду на виконання сільськогосподарських робіт, укладеного між ТОВ "Сетагро Південь" та покупцем за цим Договором. Конкретні строки поставки продукції зазначаються покупцем у письмових заявках.

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що у разі, якщо за цим Договором буде поставлено більше або менше продукції то сторони зобов`язані провести остаточні розрахунки, виходячи з фактичної кількості поставленої продукції.

Загальна сума Договору на момент підписання становить 1 162 350,00 грн, в т.ч. ПДВ - 20%. Вартість 1 тонни продукції на момент укладання Договору становить 25 200,00 грн, в т.ч. ПДВ - 20% (пункти 4.1, 4.2 Договору).

Пунктом 5.2 Договору визначено, що розрахунки за цим Договором здійснюються у безготівковій формі, шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок продавця; покупець, на підставі виставлених рахунків-фактур виконавця, перераховує на поточний рахунок продавця вартість продукції, як передплату, до 30 вересня 2021 року.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 11.1 Договору).

Пунктом 12.6 Договору передбачено, що після набрання чинності цим Договором всі попередні переговори за ним, листування, попередні договори, протоколи про намір та будь-які інші усні або письмові домовленості сторін з питань, що так чи інакше стосуються цього Договору, втрачають юридичну силу, але можуть братися до уваги при тлумаченні умов цього Договору.

Відповідно до пункту 12.10 Договору, повідомлення за Договором допускаються: факсом, телеграфом, рекомендованими листами або вручаються. Достатнім підтвердженням отримання повідомлення за цим Договором є повідомлення про вручення цінного листа або відміткою поштової служби про відмову від прийняття цінного листа або закінчення терміну зберігання, або повідомлення про вручення листа службою кур`єрської доставки, або розписка представника адресата на копії документу або примірнику повідомлення (супровідному листі тощо) про вручення.

Договір підписаний зі сторони позивача та відповідача, а також скріплений відбитками печаток вказаних осіб.

Доказів визнання недійсним договору або його окремих положень чи розірвання спірного договору суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2021 відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру № СФ-0000209 на загальну вартість продукції 46,125 т - 1 162 350,00 грн.

Позивач повністю оплатив замовлену продукцію на суму 1 162 350,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 14200 від 29.09.2021.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сетагро" здійснило часткову поставку продукції:

- на підставі видаткової накладної № РН-0000908 від 05.10.2021 відповідачем передано позивачу продукцію у кількості 11,060 т на загальну суму 78 712,00 грн;

- на підставі видаткової накладної № РН-0000909 від 06.10.2021 відповідачем передано позивачу продукцію у кількості 12,600 т на загальну суму 17 520,00 грн;

- на підставі видаткової накладної № РН-0000910 від 08.10.2021 відповідачем передано позивачу продукцію у кількості 10,300 т на загальну суму 59 560,00 грн.

Таким чином, звертаючись до суду позивач вказав, що відповідачем не здійснено поставку продукції у кількості 12,165 т на суму 306 558,00 грн, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про повернення суми здійсненої передоплати.

Відповідач, в свою чергу, заперечив щодо наявності в матеріалах справи належних доказів, які визначають строки виконання зобов`язання щодо поставки продукції та доказів направлення і отримання відповідачем вимоги щодо повернення попередньої оплати, у зв`язку із чим відповідач не є таким, що порушив зобов`язання за Договором № 113-21 купівлі-продажу аміаку від 28.09.2021.

Укладений сторонами договір є договором купівлі-продажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу положень статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи (платіжне доручення № 14200 від 29.09.2021) підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача суми передоплати за товар у розмірі 1 162 350,00 грн.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач, як на підставу строку виконання зобов`язання з поставки продукції посилається на заявку № 224 від 31.08.2021, яка була надіслана на електронну адресу відповідача та в якій позивач звертався до відповідача з проханням про внесення аміаку рідкого по нормі 150 кг/га на земельних ділянках товариства.

За твердженнями позивача, виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки продукції починається з 05.10.2021 та триває протягом 2-х днів, враховуючи той факт, що предмет договору купівлі-продажу рідкий аміак, який застосовується в сільськогосподарській діяльності за сприятливих умов (достатньої вологості).

Разом з тим, судом встановлено, що заявка № 224 від 31.08.2021, на яку посилається позивач, втратила юридичну силу, оскільки відповідно до пункту 12.6 Договору після набрання чинності цим Договором всі попередні переговори за ним, листування, попередні договори, протоколи про намір та будь-які інші усні або письмові домовленості сторін з питань, що так чи інакше стосуються цього Договору, втрачають юридичну силу, але можуть братися до уваги при тлумаченні умов цього Договору. Договір укладено між сторонами 28.09.2021, тоді як заявка позивача датована 31.08.2021.

Посилання позивача на 05.10.2021, як на дату початку виконання зобов`язань з поставки продукції та яка триває протягом 2-х днів з урахуванням особливостей продукції, не узгоджується ні з умовами Договору, ні з вимогами актів цивільного законодавства.

Таким чином, суд приходить до виснову, що сторонами не було погоджено строк поставки відповідачем оплаченої партії продукції.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що сторонами не заперечується факт того, що поставка оплаченої партії продукції станом на момент звернення до суду із даним позовом не відбулася.

Фактично всі пояснення та заперечення сторін зводяться до встановлення вини продавця чи покупця у тому, що оплачена партія товару поставлена не була.

Згідно з частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України у разі якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач твердить, що він звернувся до відповідача із листом-вимогою від 13.04.2022 № 62, в якій просив повернути суму передоплати по договору № 113-21 від 28.09.2021, разом з тим, відповідач не підтверджує отримання такої вимоги.

Судом встановлено, що в якості доказів направлення вказаного листа-вимоги позивачем долучено до матеріалів справи скріншот відправлення на електронну адресу відповідача, яка зазначена в розділі "Реквізити сторін" Договору № 113-21 купівлі-продажу аміаку від 28.09.2021 ().

Однак судом критично оцінюється такі докази, оскільки з умов Договору купівлі-продажу аміаку вбачається, що повідомлення за цим Договором допускаються: факсом, телеграфом, рекомендованими листами або вручаються. Достатнім підтвердженням отримання повідомлення за цим Договором є повідомлення про вручення цінного листа або відміткою поштової служби про відмову від прийняття цінного листа або закінчення терміну зберігання, або повідомлення про вручення листа службою кур`єрської доставки, або розписка представника адресата на копії документу або примірнику повідомлення (супровідному листі тощо) про вручення.

Водночас, згідно положень чинного в Україні законодавства, аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17.

Окрім того, враховуючи, що Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, як повернення попередньої оплати, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у формі позову.

З урахуванням того, що судом встановлений факт невиконання відповідачем зобов`язання з поставки частини продукції (незалежно від того, з чиєї вини це відбулося), суд приходить до висновку про те, що у відповідача існує зобов`язання з повернення позивачу суми невикористаної переплати у розмірі 306 558,00 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у сумі 137 631,94 грн, 3% річних за користування коштами у сумі 11 993,56 грн та інфляційне збільшення у сумі 95 711,04 грн.

Пеня, це вид неустойки (стаття 549 Цивільного кодексу України). Неустойка - це один зі способів забезпечення виконання договірних зобов`язань (стаття 546 Цивільного кодексу України).

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до пункту 7.8 Договору за затримку поставки продукції продавець, на вимогу покупця, виплачує йому неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості недопоставленої продукції за кожен день прострочення, що не звільняє його від виконання зобов`язання за Договором.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами не було погоджено строк поставки відповідачем оплаченої позимвачем партії продукції. Передбачені пунктом 3.4 Договору письмові заявки відсутні в матеріалах справи.

Також матеріали справи не містять належних доказів звернення позивача до відповідача до подання позовної заяви з вимогою про повернення попередньої оплати.

Враховуючи викладене, суд позбавлений можливості встановити початкову дату прострочення відповідачем поставки товару, і як наслідок, перевірити правильність наданого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 137 631,94 грн пені, 11 993,56 грн 3% річних та 95 711,04 грн інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

За приписами статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Оксанина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сетагро" підлягають частковому задоволенню у розмірі 306 558,00 грн основного боргу.

Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування сторін у справі залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі "РуїсТоріха проти Іспанії").

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та відповідача, а також їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сетагро" (09634, Київська область, Рокитнянський район, село Синява, вулиця Шевченка, будинок 101, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Оксанина" (03061, місто Київ, вулиця Героїв Севастополя, будинок 39/8, ) 306 558 (триста шість тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім) грн 00 коп. та 4598 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто вісім) грн 37 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повний текст рішення складено та підписано: 06.07.2023