ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 рокум. Кропивницький Справа № 912/249/23

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Закуріна М.К., розглянувши справу

за позовом Фермерського господарства Купренка Валерія Івановича

до Підвисоцької сільської ради

про визнання недійсним рішення та визнання права постійного користування земельною ділянкою,

за участі:

- третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 та Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан»;

- секретаря судового засідання Рудченко І.О.;

- представників: позивача Жабського Д.В., відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третіх осіб - не з`явились;

у с т а н о в и в:

ДІЇ ТА АРГУМЕНТИ ПОЗИВАЧА

14.02.2023 ФГ Купренка В.І. звернулося з позовом до суду та просить (з урахуванням заяви від 18.04.2023 (а.с. 105-107):

- визнати недійсним рішення Підвисоцької сільської ради «Про припинення права постійного користування за громадянином ОСОБА_1 » від 25.01.2022 № 1406;

- визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 50 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, яка була надана ОСОБА_1 у постійне користування відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії КР № 000101, виданого 02.03.2001 Новоархангельською районною радою народних депутатів Новоархангельського району Кіровоградської області та зареєстрованого у книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 101.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказав, що:

- Новоархангельська районна рада народних депутатів Новоархангельського району Кіровоградської області рішенням від 02.02.2001 № 120 надала ОСОБА_1 у постійне користування земельну ділянку площею 50 га на території Тернівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства;

- на підставі рішення ОСОБА_1 отримав Державний акт на право постійного користування землею серії КР № 000101 від 02.03.2001, який був зареєстрований у книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 101;

- після отримання земельної ділянки у користування ОСОБА_1 утворив Селянське (фермерське) господарство Купренка Валерія Івановича та зареєстрував його у встановленому порядку 05.03.2001;

- безпосередньо право постійного користування земельною ділянкою за фермерським господарством у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване 03.02.2022;

- проте 10.02.2022 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором внесені відомості щодо зміни землекористувача земельної ділянки, а саме із Селянського (фермерського) господарства ОСОБА_1 на ОСОБА_1 ; підставою для зміни стало прийняття Підвисоцькою сільською радою 25.01.2022 рішення № 1406 «Про припинення права постійного користування за гр. ОСОБА_1 »;

- Підвисоцька сільська рада прийняла рішення на підставі заяви ОСОБА_1 про відмову від земельної ділянки, але такі дії суперечить положеннями законодавства, оскільки з моменту державної реєстрації фермерського господарства воно набуло прав землекористування на спірну земельну ділянку; з цього моменту ОСОБА_1 перестав бути самостійною фізичною особою стосовно земельної ділянки, так як мав право діяти лише як представник юридичної особи (як голова фермерського господарства);

- на час розгляду справи в суді земельна ділянка розділена на 25 окремих земельних ділянок, але ця обставина не впливає на наявне право користування, що виникло на підставі наведеного державного акту;

- прийняттям оспорюваного рішення порушуються його права землекористування та фактично не визнається відповідне право.

ДІЇ ТА АРГУМЕНТИ ВІДПОВІДАЧА

Підвисоцька сільська рада позовні вимоги не визнала та зазначила у контексті заявлених вимог, що:

- вона прийняла спірне рішення на підставі заяви ОСОБА_1 про добровільне припинення права постійного користування земельною ділянкою, що відповідає положенням діючого законодавства;

- на час розгляду справи в суді земельна ділянка площею 50 га поділена на 25 інших, а тому відсутній предмет спору щодо користування нею,

- з моменту виходу ОСОБА_1 зі складу засновників фермерського господарства воно втратило право користувача спірної земельної ділянки.

ДІЇ ТА АРГУМЕНТИ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ

ОСОБА_1 подав письмові пояснення, за змістом яких висловився про обґрунтованість заявленого позову, оскільки з моменту отримання земельної ділянки та утворення фермерського господарства, земельна ділянка використовувалася саме фермерським господарством, а змісту поданої у 2022 році до селищної ради заяви не розумів та його не пам`ятає.

ПРЕДМЕТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

З огляду на предмет заявлених вимог, його обґрунтування та позиції учасників справи Суд вважає, що наявний спір знаходиться у площині:

- визначення ФГ Купренка В.І. землекористувачем спірної земельної ділянки;

- припинення у засновника ФГ ОСОБА_1 права на земельну ділянку;

- незаконності оспорюваного рішення через його прийняття за заявою неуповноваженої особи;

- наявності спору про право постійного користування земельною ділянкою;

- впливу поділу спірної земельної ділянки на інші у контексті спірних правовідносин.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

Ухвалою від 27.02.2023 Суд відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та установив учасникам строки для надання процесуальних заяв. У встановлений строк Відповідач подав відзив на позов, а Позивач відповідь на відзив. У свою чергу, ОСОБА_1 подав пояснення по суті позову.

Розгляд справи Суд здійснив у підготовчих засіданнях, які відбулися 29.03.2023, 19.04.2023, 24.05.2023, 31.05.2023 та 07.06.2023. Протокольною ухвалою від 07.06.2023 Суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 05.07.2023.

У визначений для розгляду справи час Треті особи не прибули, а тому справу по суті Суд розглянув без їх участі.

УСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії КР № 000101 від 02.03.2001 (а.с. 9) Новоархангельська районна рада народних депутатів на підставі рішення від 02.02.2001 № 120 надала ОСОБА_1 у постійне користування земельну ділянку площею 50 га для ведення селянського (фермерського) господарства.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 03.02.2023 у Реєстрі наявна інформація про державну реєстрацію 05.03.2001 Фермерського господарства Купренка Валерія Івановича (а.с. 15-17). Окрім того, у Реєстрі наявна інформація про засновника господарства, яким на даний час є ОСОБА_4 , а керівником ОСОБА_5 .

Як слідує з підпункту «в» пункту 4.1. Статуту ФГ Купренка В.І. (нова редакція), затвердженого рішенням засновника № 2 від 10.06.2019 (а.с. 18-29), до земель фермерського господарства віднесена земельна ділянка площею 50 га, яка використовується на праві постійного користування на підставі державного акту на право постійного користування землею серії КР № 000101 від 02.03.2001.

У 2020, 2021 та 2022 роках ФГ Купренка В.І. склало звіти про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай відповідних років (а.с. 31-34, 35-38, 39-42), за змістом яких ним використовувалася земельна ділянка площею 50 га під посівні площі. Водночас, 20.04.2021 ФГ Купренка В.І. направило податковому органу повідомлення про об`єкт оподаткування, а саме земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1388 (а.с. 30).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 297804689 від 03.02.2022 (а.с. 10-12) вбачається, що 11.01.2021 до Державного реєстру внесені відомості щодо реєстрації за ФГ Купренка В.І. права постійного користування земельною ділянкою площею 50 га з кадастровим номером :02:000:1388, а також відомості щодо власника цієї земельної ділянки, яким є Підвисоцька сільська рада. Поряд з цим, у Державному реєстрі наявна інформація про видалення державним реєстратором 10.02.2022 інформації про правокористувача земельної ділянки ФГ Купренка В.І., з доповненням відомостей про фактичного землекористувача ОСОБА_1 . У цей же день (10.02.2022) до Державного реєстру внесені відомості про припинення права постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_1 на підставі рішення Підвисоцької сільської ради від 25.01.2022 № 1406.

За змістом клопотання ОСОБА_1 , поданого голові Підвисоцької сільської ради 24.01.2022, він висловився щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 50 га, з кадастровим номером :02:000:1388 та додав до нього копію державного акту на право постійного користування землею (а.с. 65).

25.01.2022 Підвисоцька сільська рада прийняла рішення «Про припинення права постійного користування за гр. ОСОБА_1 » № 1406, за яким припинила право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 50 га з кадастровим номером :02:000:1388 за ОСОБА_1 у зв`язку з добровільною відмовою від користування земельною ділянкою (а.с. 64).

З листа Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 29-11-02-1051/2-23 від 30.03.2023 (а.с. 108-109) вбачається, що у Державному земельному кадастрі наявні відомості, що 23.02.2022 на підставі рішення Підвисоцької сільської ради № 1420 від 15.02.2022 земельна ділянка загальною площею 50 га з кадастровим номером :02:000:1388 поділена на 25 окремих земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:000:1079, :02:000:1080, :02:000:1081, :02:000:1082, :02:000:1083, :02:000:1084, :02:000:1085, :02:000:1086, :02:000:1087, :02:000:1088, :02:000:1089, :02:000:1090, :02:000:1091, :02:000:1092, :02:000:1093, :02:000:1094, :02:000:1095, :02:000:1096, :02:000:1098, :02:000:1099, :02:000:1100, :02:000:1101, :02:000:1102, :02:000:1103, :02:000:1104, а попередня (розділена) земельна ділянка набула статусу архівної.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 328082969 від 05.04.2023 (а.с. 110-134) земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:1079, :02:000:1080, :02:000:1081, :02:000:1082, :02:000:1083, :02:000:1084, :02:000:1085, :02:000:1086, :02:000:1087, :02:000:1088, :02:000:1089, :02:000:1090, :02:000:1091, :02:000:1092, :02:000:1093, :02:000:1094, :02:000:1095, :02:000:1096, :02:000:1098, :02:000:1099, :02:000:1100, :02:000:1101, :02:000:1102, :02:000:1103, :02:000:1104 відносяться до комунальної власності та належать Підвисоцькій сільській раді.

ОЦІНКА УСТАНОВЛЕНИХ ОБСТАВИН ТА ЗАКОНОДАВСТВА

Щодо набуття ФГ «Купренко В.І. прав землекористувача спірною земельною ділянкою

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Земля являється унікальним обмеженим природним та базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

У справі спір якраз і стосується вирішення питань щодо прав і обов`язків на користування земельною ділянкою, а тому правомірне застосування наведених принципів є пріоритетним при його вирішенні.

Частини 1 та 3 статті 5 Цивільного кодексу України встановлюють правила дії актів цивільного законодавства у часі. Зокрема, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. У випадку, коли цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У справі суд установив, що спірна земельна ділянка передавалася у постійне користування 02.03.2001 з метою ведення селянського (фермерського) господарства, а тому для визначення її правового статусу, прав та обов`язків особи, яка її отримала у користування, безпосередньо прав та обов`язків фермерського господарства на неї, необхідним є дослідження положень законодавства, яким урегульовувалися відповідні процедури передачі земельної ділянки у користування та утворення селянського (фермерського) господарства.

Порядок надання земельних ділянок у користування для ведення селянського (фермерського) господарства регулювався положеннями Земельного кодексу України № 561-ХІІ від 18.12.1990 (у редакції станом на 02.03.2001).

Відповідно до абзаців 5 та 6 статті 7 ЗК України (1990 року) громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства земельні ділянки передавалися у постійне користування. А за абзацом 1 статті 23 документом, що посвідчував право постійного користування земельною ділянкою, визнавався державний акт, який видавався і реєструвався районними Радами народних депутатів.

Відтак, громадянин України мав право отримати у постійне користування земельну ділянку з метою ведення селянського (фермерського) господарства; підтвердженням (посвідченням) набуття такого права був відповідний державний акт на землю.

У свою чергу, порядок утворення селянського (фермерського) господарства на вказану дату регулювався положеннями Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» № 2009-ХІІ від 20.12.1991 (надалі Закон № 2009-ХІІ) у відповідній редакції (станом на 02.03.2001).

Частина 1 статті 2 Закону № 2009-ХІІ надавала визначення поняттю «селянське (фермерське) господарство», а саме ним є форма підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. А за частинами 2, 5 цієї ж статті головою селянського (фермерського) господарства визнавався його засновник, на його ім`я видавався Державний акт на право постійного користування землею.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 2009-ХІІ після одержання Державного акта на право постійного користування землею селянське (фермерське) господарство підлягало у тридцятиденний строк державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передавала у користування земельну ділянку. Водночас, за частиною 2 цієї статті після відведення земельної ділянки в натурі і одержання Державного акта на право постійного користування та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набувало статусу юридичної особи.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 2009-ХІІ громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, для одержання земельної ділянки у користування подають до районної, міської Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/989/18 Суд надав правові висновки стосовно застосування положень Закону № 2009-ХІІ та вказав, що:

- можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (пункт 48),

- фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку (пункт 49),

- можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення (пункт 50),

- ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб; суб`єктом такого використання може бути особа суб`єкт господарювання (пункт 51).

Отже, наведені правові положення та висновки вказують на нерозривний зв`язок між отриманням земельної ділянки у постійне користування для утворення та ведення селянського (фермерського) господарства особою, яка бажала здійснювати підприємницьку діяльність у відповідній сфері, та самим утворюваним селянським (фермерським) господарством. Цей зв`язок характеризується окремим порядком утворення селянського господарства, а саме пов`язаністю отримання земельної ділянки засновником господарства у користування (володіння) та подальшою державною реєстрацією такої юридичної особи. При цьому діючим законодавством не передбачалася обов`язковість переоформлення права землекористування від засновника фермерського господарства (фізичної особи) на господарство (юридичну особу), а тому таке переоформлення не потребувалося.

У справі суд установив, що ОСОБА_1 був ініціатором як отримання земельної ділянки у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства, доказом чому є Державний акт на право постійного користування землею серії КР № 000101 від 02.03.2001, так і засновництва та утворення такого господарства, підтвердженням чому є державна реєстрація ФГ Купренко В.І. (з визначенням ОСОБА_1 засновником господарства), а безпосереднім доказом витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отож, оскільки переоформлення права землекористування від засновника на господарство не потребувалося, то і отримання ФГ Купренко В.І. Державного акту на право постійного користування землею не було необхідним. Відсутність потреби у переоформлені права землекористування вказує на «автоматичну» зміну користувача земельної ділянки з ОСОБА_1 на ФГ Купренко В.І. без додаткової потреби в отриманні іншого Державного акту на право постійного користуванні тією ж земельною ділянкою Фермерським господарством.

Таким чином, з моменту видачі Державного акту на землю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та державної реєстрації ФГ Купренко В.І. (05.03.2001) безпосередньо Фермерське господарство набуло прав землекористувача земельної ділянки, на основі якого і було воно утворене. Більш того, Суд установив, що відповідно до звітів про посівні площі сільськогосподарських культур за 2020 2022 роки безпосередньо ФГ Купренко В.І. використовувало спірну земельну ділянку, а доказів протилежного Підвисоцька сільська рада не надала.

При сьому Суд враховує, що вихід ОСОБА_1 зі складу засновників ФГ Купренко В.І., який відбувся у 2019 році, не вплинув на права фермерського господарства як землекористувача земельної ділянки, оскільки право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

Так, статтею 141 Земельного кодексу України (2001 року у редакції станом на час прийняття спірного рішення) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

З викладеного вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство).

У земельному законодавстві (як чинному на момент утворення ФГ Купренка В.І., так і на час прийняття спірного рішення) така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника як вихід засновника зі складу фермерського господарства відсутня.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 615/2197/15-ц Суд надав правові висновки стосовно застосування положень Закону України «Про фермерське господарство» та Земельного кодексу України і вказав, що:

- правове становище фермерського господарства як юридичної особи та суб`єкта господарювання, у тому числі його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення участі в його діяльності засновника такого господарства як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства (пункт 67);

- одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття ним правосуб`єктності як юридичної особи; підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення фермерського господарства і подальшої його державної реєстрації як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства (пункт 68).

З огляду на наведене у разі виходу засновника фермерського господарства зі складу його засновників відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

Отже, при виході ОСОБА_1 зі складу засновників ФГ Купренка В.І. останнє не втратило права користування спірною земельною ділянкою.

За таких висновків заперечення Підвисоцької сільської ради щодо припинення у ФГ Купренка В.І. прав землекористувача за наслідками виходу ОСОБА_1 зі складу засновників є помилковими.

Щодо відсутності повноважень у ОСОБА_1 на розпорядження спірною земельною ділянкою

Станом на час прийняття оспорюваного рішення правові засади діяльності фермерського господарства регулювалися положеннями Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 № 937-IV (далі - Закон № 937-IV).

Зокрема, статтею 8 Закону № 937-IV аналогічно наведеним вище положенням Закону № 2009-ХІІ урегульовані правила державної реєстрації фермерського господарства. За цією статтею фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Поряд з цим, стаття 4 Закону № 937-IV передбачає повноваження голови фермерського господарства, а саме: головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа (частина 1); голова фермерського господарства представляє фермерське господарство перед органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями та окремими громадянами чи їх об`єднаннями відповідно до закону (частина 2); голова фермерського господарства укладає від імені господарства угоди та вчиняє інші юридично значимі дії відповідно до законодавства України (частина 3); голова фермерського господарства може письмово доручати виконання своїх обов`язків одному з членів господарства або особі, яка працює за контрактом (частина 4).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 615/2197/15-ц Суд надав правові висновки стосовно застосування положень Закону України «Про фермерське господарство». Суд вказав, що:

- у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства,

- у таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа.

На підставі наведених положень суд виснує, що лише голові фермерського господарства (або представнику) належать повноваження на представлення інтересів фермерського господарства, лише він має право вчиняти від імені юридичної особи юридично значимі дії, у тому числі ті, які стосуються земельної ділянки, переданої у користування засновникові при утворенні фермерського господарства.

Водночас, враховуючи, що оспорюване рішення стосується припинення права постійного користування земельною ділянкою до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 141 та 142 Земельного кодексу України (2001 року). За цими статтями: однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування нею (підпункт «а» статті 141); припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки (частина 3 статті 142); власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації (частина 4 статті 142).

Відтак, закон урегульовує порядок можливого припинення права постійного користування земельною ділянкою за певною процедурою, для якої потребується воля землекористувача земельної ділянки на припинення шляхом подачі відповідної заяви власнику земельної ділянки та прийняття власником рішення про припинення.

У справі Суд установив, що заяву про припинення права постійного користування земельною ділянкою до Підвисоцької сільської ради подав ОСОБА_1 , хоча він при цьому не являвся ані її землекористувачем, ані головою ФГ Купренко В.І. (або його представником). Відсутність у ОСОБА_1 прав землекористувача пов`язана з наведеними вище висновками щодо переходу прав землекористувача до ФГ Купренко В.І. за наслідками отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства та подальшої його державної реєстрації. А відсутність у нього повноважень голови фермерського господарства пов`язана з виконанням функцій голови іншою особою, а саме ОСОБА_5 .

За таких обставин, ОСОБА_1 , подавши заяву про припинення права постійного користування земельною ділянкою, діяв поза межами наявних у нього прав щодо неї.

Щодо незаконності оспорюваного рішення

Статтею 19 Конституції України визначене загальне правило щодо діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадови осіб: вони зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 та 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень і вони у випадку невідповідності Конституції або законам України можуть бути визнані незаконними у судовому порядку.

Застосування наведених правових положень полягає у тому, що, оскільки органи місцевого самоврядування відіграють важливу роль у прийнятті рішень та здійсненні управлінських функцій на місцевому рівні, їх діяльність має бути заснована на законності, відповідати принципам демократії та забезпечувати захист прав та інтересів громадян.

Безпосередньо законністю є загальноправовий принцип (засаднича ідея) безумовного дотримання та виконання законів, правових актів і судових рішень усіма органами держави, посадовими особами та громадянами.

Дотримання законності у діяльності органів місцевого самоврядування є основою правової держави, гарантією реалізації конституційних прав та свобод громадян, а також ефективного та відповідального управління територіями. Це передбачає додержання встановлених законом процедур, принципів та обмежень у процесі ухвалення рішень, виконання повноважень та використання публічних ресурсів. Органи місцевого самоврядування повинні дотримуватись принципу законності, що означає, що їх дії повинні бути засновані на чіткій нормативній базі, відповідати вимогам законодавства, бути прозорими та доступними для громадськості. Забезпечення законності також передбачає контроль за діями органів місцевого самоврядування, включаючи можливість скарг та судового контролю.

Отже, законність прийнятих органами місцевого самоврядування рішень нерозривна із дотриманням законодавства при їх прийнятті. Діяльність органу місцевого самоврядування, його посадової особи відповідатиме засаді законності, якщо вона здійснюватиметься у межах компетенції, предмета відання, а також в установленому порядку та формі.

Попередньо Суд вказав, що оспорюване рішення Підвисоцька сільська рада прийняла за наслідками поданої неуповноваженою особою заяви (тобто не за заявою керівника або уповноваженої особи ФГ Купренко В.І.), а тому при його прийнятті допустила порушення частини 3 статті 142 Земельного кодексу України та статті 4 Закону України «Про фермерське господарство». Як наслідок допущеного порушення припинення права постійного користування земельною ділянкою відбулося поза добровільною волею фактичного її землекористувача.

Безпосередньо порядок захисту права землекористувача у випадку його порушення урегульований приписами частини 2 та пунктом «г» частини 3 статті 152, а також частини 1 статті 155 Земельного кодексу України. Зокрема, за змістом цих норм землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування у випадку видання таким органом акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

На підставі наведеного вимоги ФГ Купренко В.І. щодо визнання у судовому порядку рішення Підвисоцької сільської ради «Про припинення права постійного користування за громадянином ОСОБА_1 » від 25.01.2022 № 1406 недійсним є обґрунтованими та доведеними дослідженими Судом доказами. У цьому контексті обраний ФГ Купренко В.І. спосіб захисту щодо визнання недійсним оспорюваного рішення є належним та ефективним, оскільки при його застосуванні відбувається відновлення порушених його прав.

Щодо визнання права постійного користування

На час розгляду справи в суді правом постійного користування земельною ділянкою згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (2001) визнається право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

У справі Суд установив, що ФГ Купренко В.І. набув земельну ділянку за наслідками передачі її засновником утвореному фермерському господарству з метою його ведення, а тому воно є її постійним користувачем. Поряд з цим, на час виникнення спірних правовідносин власником спірної земельної ділянки являлася Підвисоцька сільська рада.

Проте, при прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про добровільне припинення права користування земельною ділянкою та при прийнятті спірного рішення, Підвисоцька сільська рада, фактично, не визнала за ФГ Купренко В.І. відповідного права землекористування, надавши перевагу наявності безпосередньо у ОСОБА_1 відповідного права на неї.

За таких обставин, суд констатує наявність між сторонами спору про право на спірну земельну ділянку.

Наведена стаття 152 ЗК України (2001) передбачає можливість застосування такого способу захисту порушених прав як визнання права (пункт «а» частини 3).

Водночас, частина 1 статті 15 ЦК України визначає, що захист цивільного права здійснюється у разі його порушення.

У цивільному праві під порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2018 по справі № 917/97/17 Суд надав правові висновки застосування наведених правових норм та вказав, що: об`єктом захисту за цими положеннями є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес; порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково; при оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи; порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту; позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права; метою подання такого позову є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою; такі позови подаються, зокрема, щодо визнання речових прав на майно.

Відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права.

Таким чином, Позивач, як особа, яка стала землекористувачем земельної ділянки в силу положень закону про селянське (фермерське) господарство та земельного кодексу, має право на судовий захист обраним ним способом, а саме визнанням права постійного користування земельною ділянкою, яка була основою для утворення фермерського господарства.

Враховуючи обставини невизнання Підвисоцькою сільською радою на стадії прийняття спірного рішення та державної реєстрації відповідного права саме за ФГ Купренко В.І., обраний ним спосіб захисту є правомірним.

На підставі наведеного суд виснує, що Підвисоцька сільська рада неправомірно не визнає право ФГ Купренко В.І. на постійне користування спірною земельною ділянкою, а тому вимоги про визнання відповідного права є обґрунтованими.

Щодо поділу спірної земельної ділянки

За змістом статті 16 Закону України «Про державний земельний кадастр»: земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер (частина 1); кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (частина 2); кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки (частина 6); скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці (частина 7); інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно (частина 8).

Поряд з цим, статтею 15 цього ж Закону встановлений перелік відомостей про земельні ділянки, які включаються до Державного земельного кадастру, а саме: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

У пункті 15.2. постанови від 10.03.2021 у справі № 912/1711/20 Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду надав правовий висновок застосування законодавства у випадку поділу земельної ділянки, а саме вказав, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Отже, у випадку присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру за таким номером визнаються всі характерні її ознаки. Інформація про кадастровий номер зберігається у випадку його скасування. Поділ земельної ділянки з присвоєнням інших кадастрових номерів не впливає на захист прав щодо поділеної земельної ділянки.

У справі суд установив, що спірна земельна ділянка була поділена на інші 25 земельних ділянок з певними кадастровими номерами, але вони станом на час розгляду справи перебувають у власності Підвисоцької сільської ради та не надані у власність або користування іншим особам. У зв`язку з чим, формування інших земельних ділянок на основі спірної земельної ділянки не впливає на можливість захисту права користування нею.

З цих підстав заперечення Підвисоцької сільської ради щодо відсутності земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1388 є помилковими, оскільки поділ її на окремі земельні ділянки не є підставою для позбавлення права ФГ Купренко В.І. на захист порушених прав щодо неї та унеможливлення такого захисту.

ВИСНОВКИ

На підставі викладеного, за результатами оцінки правових норм та доказів у справі Суд висновує, що:

- ФГ Купренко В.І. за наслідками його державної реєстрації у якості фермерського господарства шляхом передачі у постійне користування його засновнику земельної ділянки площею 50 га з кадастровим номером :02:000:1388 для утворення фермерського господарства набув статусу її постійного користувача;

- набуття статусу постійного користувача здійснене «автоматично» та не потребувало додаткової обов`язкової перереєстрації відповідного права, у тому числі отримання іншого Державного акта на неї;

- з моменту набуття ФГ Купренко В.І. прав землекористувача безпосередньо його засновник - ОСОБА_1 втратив відповідні права за Державним актом на право постійного користування землею серії КР № 000101 від 02.03.2001;

- при виході Купренка В.І. зі складу засновників ФГ Купренка В.І. останнє не втратило права користування спірною земельною ділянкою;

- ОСОБА_1 , при поданні до Підвисоцької сільської ради заяви про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою, не являвся ані її землекористувачем, ані головою ФГ Купренко В.І. (або його представником), а тому діяв поза межами наявних у нього прав щодо неї;

- задовольняючи заяву ОСОБА_1 про відмову від права постійного користування землею Підвисоцька сільська рада прийняла оспорюване рішення за наслідками поданої неуповноваженою особою заяви, а тому допустила порушення частини 3 статті 142 Земельного кодексу України та статті 4 Закону України «Про фермерське господарство», що є наслідком його недійсності;

- при прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про добровільне припинення права користування земельною ділянкою та при прийнятті спірного рішення Підвисоцька сільська рада не визнала за ФГ Купренко В.І. відповідного права землекористування, надавши перевагу наявності безпосередньо у ОСОБА_1 відповідного права на неї, у зв`язку з чим невизнання права порушує права ФГ Купренко В.І. на користування нею.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДРОВИХ ВИТРАТ

Судовими витратами у справі є витрати ФГ Купренко В.І. на сплату судового збору у розмірі 5368 грн, які у відповідності до приписів частини 2 статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Підвисоцької сільської ради.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України ,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення Підвисоцької сільської ради «Про припинення права постійного користування за громадянином ОСОБА_1 » від 25.01.2022 № 1406.

3. Визнати за Фермерським господарством ОСОБА_1 право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 50 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, яка була надана ОСОБА_1 у постійне користування відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії КР № 000101, виданого 02.03.2001 Новоархангельською районною радою народних депутатів Новоархангельського району Кіровоградської області та зареєстрованого у книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 101.

4. Стягнути з Підвисоцької сільської ради (26122, Кіровоградська область, Голованівський район, с. Підвисоке; ідентифікаційний код 04367080) на користь Фермерського господарства Купренка Валерія Івановича (27000, Кіровоградська область, смт. Добровеличківка, вул. Центральна, 84; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 5368 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення Суд склав 06.07.2023

Суддя М.К. Закурін

Копії рішення направити:

- ФГ Купренка Валерія Івановича: АДРЕСА_1 ;

- Підвисоцькій сільській раді: с. Підвисоке, Голованівський район, Кіровоградська область, 26122 ;

- ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 ,

- ПСП «Лан»: 26100, Кіровоградська обл., Голованівський р-н, смт Новоархангельськ, вул. Слави, б. 140.