ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року Справа №918/69/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Тимошенко О.М. ,

суддя Юрчук М.І.

при секретарі судового засідання Соколовській О.В.

представники сторін не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30 березня 2023 року, суддя Марач В.В., м. Рівне, повний текст складено 30 березня 2023 року, у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія"

до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал"

про стягнення 3 496 291,06 грн.

та за зустрічним позовом Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія"

про визнання недійсними окремих умов договору постачання електричної енергії

Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходило, заяв про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2023 року, ТОВ "Енергостратегія" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" про стягнення 3 496 291,06 грн, що складається з нарахування пені за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення у розмірі 1 506 332,70 грн, інфляційних нарахувань у розмірі 1 797 869,58 грн, та 3% річних від простроченої суми у розмірі 192 088,78 грн.

06 лютого 2022 року, РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" звернулось з зустрічною позовною заявою до ТОВ "Енергостратегія", в якій просило визнати недійсними абзаци 3, 4 п.5.6. Договору №749 від 17 листопада 2021 року, укладеного між РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" та ТОВ "Енергостратегія", якими передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором, постачальник має право вимагати сплату пені, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання та штраф у розмірі 15% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

30 березня 2023 року, рішенням Господарського суду Рівненської області було частково задоволено первісний позов і стягнуто первісного відповідача на користь первісного позивача 753 166,35 грн. - пені, 1 797 869,58 грн. - інфляційних втрат, 192 088,78 грн. - 3% річних, а також 52 444,38 грн. - судового збору, у задоволенні стягнення пені у розмірі 753 166,35 грн. - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову було відмовлено.

РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні первинних позовних вимог ТОВ "Енергостратегія", а позовні вимоги зустрічного позову РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" задоволити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки суд І інстанції зробив невірні висновки стосовно природи спірного договору та наявності вільного волевиявлення на його підписання саме з умовами застосування штрафу та пені за невиконання його умов, залишивши при цьому поза увагою факт, що договір укладений шляхом приєднання до його умов (до комерційної пропозиції), то його умови не повинні суперечити комерційній пропозиції, чого в даному випадку не дотримано, оскільки комерційна пропозиція не містить умов стосовно можливості застосування пені та штрафних санкцій;

Також, господарським судом невірно трактовані норми Закону України "Про публічні закупівлі" та зроблені невірні висновки, що договір не повинен відповідати тендерній документації (пропозиції) та проекту договору. Так, ч.4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнитися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Вказуючи у тендерній документації (пропозиції) положення про відсутність можливості застосування пені та штрафів за неналежне виконання зобов`язання замовник визначив обов`язкові умови закупівлі, а виконавець погоджуючись на такі умови і повинен був це відобразити у договорі за результатами проведеної закупівлі. Водночас, замовник, будучи впевненим у тому, що тендерна документація (пропозиція) не містить положень про можливість застосування штрафів та пені, а також комерційна пропозиція ТОВ "Енергостратегія" не містить таких положень, підписав даний договір, оскільки був впевнений, що таких положень у договорі не буде.

При цьому, виконавець, знаючи, що порушувати положення тендерної документації (пропозиції), проекту договору та комерційної пропозиції заборонено Законом України "Про публічні закупівлі", умисно вніс до договору такі положення, чим ввів замовника в оману, з метою отримання подальшої можливості безпідставного збагачення.

Водночас, звертає увагу на тому, що за п.2 ч.1 ст. 43 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю є нікчемним у разі укладення договору з порушенням вимог ч.4 ст. 41 цього Закону, що залишено поза увагою судом.

Таким чином, вважає, що суд безпідставно прийняв рішення про можливість стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки дійшов невірного висновку про законність абзаців 3,4 п.5.6. Договору №749 від 17 листопада 2021 року.

Стосовно прийнятого рішення про стягнення інфляційних, то даний вид цивільно-правової відповідальності не може бути застосований до РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал", оскільки прострочення виконання зобов`язання, тобто сплати заборгованості за поставлену електроенергію на підставі Договору №749 від 17 листопада 2021 року, виникло не з вини боржника, а через обставини непереборної сили (форс-мажор).

Пояснює, що дані зобов`язання виникли в лютому 2022 року та не могли бути виконані через те початок військовою агресії російської федерації проти України, що потягло за собою ряд обставин, наслідком яких і стала неспроможність відповідача виконувати взяті на себе зобов`язання.

Вважає, що у даному випадку має місце доведений факт непереборної сили неможливості виконати належним чином зобов`язання, а тому боржник має бути звільнений від відповідальності за його прострочення.

ТОВ "Енергостратегія" не скористалось своїм правом відзиву на апеляційну скаргу, проте його відсутність, відповідно ст. 165 ГПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

15 травня 2023 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду за скаргою РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" було відкрито апеляційне провадження та призначено її розгляд на 12 червня 2023 року.

У судовому засіданні представник позивача проти доводів і вимог апеляційної скарги заперечив, вважає оскаржуване рішення прийнятим у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

12 червня 2023 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду у судовому засіданні було оголошено перерву до 22 червня 2023 року.

Сторони справи не забезпечили явку своїх представників у судове засідання, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст. 269 ГПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

17 листопада 2021 року, між ТОВ "Енергостратегія", як постачальником, та РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал", як споживачем, було укладено Договір №749 про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Заявою-приєднанням до Договору про постачання електричної енергії споживачу Додаток №1, між сторонами засвідчено вільне волевиявлення щодо приєднання до умов договору в повному обсязі та визначено перелік точок комерційного обліку за об`єктами споживача РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" для початку постачання енергії.

Пунктом 5.7. Договору визначено, що комерційна пропозиція до договору містить інформацію про ціну на електричну енергію, спосіб оплати, терміни (строк), розмір пені за порушення строку оплати або штраф, строк дії договору та пролонгації та інші умови.

Абзацем 3, 4 п.5.6 Договору зазначено, що у разі порушення споживачем строків оплати за договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання та штраф у розмірі 15% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Комерційною пропозицією /Додаток №2 до Договору/ зазначено спосіб оплати та розрахунковий період - календарний місяць, який встановлюється з 01 числа місяця до останнього дня цього ж місяця. По закінченню якого споживач здійснює розрахунок за спожиту електроенергію згідно рахунку, який виставляється постачальником споживачу на підставі підписаного акту прийому-передачі електроенергії, але не пізніше 20-ти банківських днів.

31 січня 2022 року, за актом прийому-передачі електроенергії, ТОВ "Енергостратегія" у січні 2022 року передало, а РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" прийняло електроенергію на суму 10 137 507,72 грн. з ПДВ.

01 квітня 2022 року, за актом прийому-передачі електроенергії, сторони провели коригування електроенергії на суму 85 138,30 грн. з попереднього акту.

Сторонами не заперечується, що ТОВ "Енергостратегія" виконало свої зобов`язання належним чином та надало електроенергії за період з січня по квітень 2022 року на загальну суму 10 052 369,42 грн. з ПДВ.

За Актом звірки взаємних розрахунків за період з січня по травень 2022 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 9 364 861,70 грн.

08 серпня 2022 року, рішенням Господарського суду Рівненської області, у справі №918/345/22, було частково задоволено позов ТОВ "Енергостратегія" до РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" про стягнення 9 364 861,70 грн. і стягнуто відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 8 114 861,70 грн. та 21 722,06 грн. - витрат по сплаті судового збору, провадження у справі на суму 1 250 000,00 грн. - закрито у зв`язку з погашенням боргу.

31 серпня 2022 року, на виконання цього рішення, у справі №918/345/22, господарським судом було видано наказ про примусове виконання рішення.

07 вересня 2022 року, постановою Відділу примусового виконання рішень у Рівненській області відкрито виконавче провадження ВП №69800765.

13 січня 2023 року, ТОВ "Енергостратегія" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" про стягнення 3 496 291,06 грн, що складається з 1 506 332,70 грн. - пені за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, 1 797 869,58 грн. - інфляційних нарахувань та 192 088,78 грн. - 3% річних від простроченої суми, з тих підстав, рішенням Господарського суду Рівненської області від 08 серпня 2022 року, у справі №918/345/22, було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 8 114 861,70 грн. на підставі Договору №749 про постачання електричної енергії споживачу від 17 листопада 2021 року і з 25 лютого по 09 грудня 2022 року утворилася вищевказана заборгованість у вигляді прострочення виконання грошового зобов`язання.

06 лютого 2022 року, РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" звернулось з зустрічною позовною заявою до ТОВ "Енергостратегія", в якій просить визнати недійсними абзаци 3, 4 п.5.6. Договору №749 від 17 листопада 2021 року, укладеного між РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" та ТОВ "Енергостратегія", якими передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором, постачальник має право вимагати сплату пені, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання та штраф у розмірі 15% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Відповідач вважає, що оскільки приєднання до договору відбувалось на основі умов комерційної пропозиції ТОВ "Енергостратегія", які не містили та не містять посилань стосовно можливості застосування пені та штрафу, умови договору, передбачені абз.абз.3, 4 п.5.6. Договору №749 від 17 листопада 2021 року мають бути визнані недійними, так як споживач не був належним чином усвідомленим із такими положеннями, а постачальник, зазначаючи в комерційній пропозиції одні умови, а у договорі інші, умисно ввів споживача в оману.

30 березня 2023 року, рішенням Господарського суду Рівненської області було частково задоволено первісний позов і стягнуто первісного відповідача на користь первісного позивача 753 166,35 грн. - пені, 1 797 869,58 грн. - інфляційних втрат, 192 088,78 грн. - 3% річних, а також 52 444,38 грн. - судового збору, у задоволенні стягнення пені у розмірі 753 166,35 грн. - відмовлено, а у задоволенні зустрічного позову було відмовлено.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За приписами ст. 4 Закону "Про ринок електричної енергії" (надалі - Закону), учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Як встановлено з матеріалів справи, 17 листопада 2021 року, між ТОВ "Енергостратегія", як постачальником, та РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал", як споживачем, було укладено Договір №749 про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Заявою-приєднанням до Договору про постачання електричної енергії споживачу Додаток №1 між сторонами засвідчено вільне волевиявлення щодо приєднання до умов договору в повному обсязі та визначено перелік точок комерційного обліку за об`єктами споживача РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" для початку постачання енергії.

Наявність заборгованості за Договором №749 від 17 листопада 2021 року встановлена рішенням Господарського суду Рівненської області від 08 серпня 2022 року, у справі №918/345/22, яким частково задоволено позов ТОВ "Енергостратегія" до РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" і стягнуто відповідача на користь позивача 8 114 861,70 грн. - заборгованості.

Первісний позов ТОВ "Енергостратегія", у справі №918/69/23, стосується стягнення штрафних санкцій нарахованих з 25 лютого по 09 грудня 2022 року на підставі абзаців 3, 4 п.5.6. Договору №749.

Вимогою зустрічного позову є визнання абзаців 3, 4 п.5.6. Договору №749 недійсними у зв`язку з недодержанням, при укладенні Договору, умов ст. 41 Закону.

З приводу встановлення дійсності/недійсності умов спірного правочину, колегія суддів вважає, що за ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підстави недійсності правочинів визначаються положенням ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ст. 56 Закону, Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються:

1) найменування та місцезнаходження електропостачальника;

2) перелік послуг, що надаються електропостачальником;

3) ціна електричної енергії та послуг, що надаються;

4) показники якості електропостачання, зокрема якості електричної енергії;

5) види послуг з технічного обслуговування, які пропонуються;

6) умови та порядок відшкодування (компенсації), що застосовується у разі недотримання електропостачальником показників якості послуг, визначених договором, зокрема у разі виставлення невірного рахунка та/або несвоєчасного виставлення рахунка;

7) порядок та засоби повідомлення актуальної інформації щодо чинних тарифів, вартості послуг з технічного обслуговування, очікуваних змін цін та умов постачання електричної енергії;

8) порядок організації комерційного обліку електричної енергії та надання даних комерційного обліку електричної енергії;

9) порядок подання звернень, претензій, скарг споживачем та порядок їх розгляду електропостачальником, методи ініціювання процедур вирішення спорів;

10) строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору;

11) зобов`язання електропостачальника щодо надання споживачу інформації про захист прав споживачів, зокрема у розрахункових документах (рахунках);

12) права та обов`язки електропостачальника і споживача у разі неможливості виконання своїх зобов`язань та у разі тимчасового зупинення постачання;

13) інші положення залежно від специфіки та виду послуг, що надаються електропостачальником.

Аналогічні норми закріплені в "Правилах роздрібного ринку електричної енергії", затверджених постановою НКРЕКП№312 від 14 березня 2018 року.

Як вірно зазначено у рішенні суду першої інстанції, Договір №749 про постачання електричної енергії споживачу від 17 листопада 2021 року містить усі істотні умови, встановлені у ст. 56 Закону, підписаний повноважними представниками його сторін та скріплений печатками без будь яких зауважень чи застережень, у тому числі і щодо наявності умов щодо відповідальності за порушення зобов`язань у вигляді пені і штрафу.

Судова колегія погоджується, що дані факти (узгодження істотних умов, підписання Договору, приймання поставок за ним) вказують на вільне волевиявлення учасників правочину на укладення спірної угоди.

В свою чергу відповідач, вважаючи, що угода не відповідає прийнятним для нього умовам не був позбавлений права на відмову від її укладення. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, що відповідач у будь якій формі (лист, пропозиція, додаткова угода тощо) намагався вести перемовини з позивачем щодо зміни умов договору.

Підписуючи Договір представник відповідача мав можливість ознайомитися з його істотними умовами, у тому числі щодо відповідальності за неналежне виконання договору, і в разі незгоди з ними скласти протокол розбіжностей та надати його постачальнику.

Отже, твердження апелянта про укладення Договору під впливом обману є безпідставним.

Твердження відповідача про те, що умови договору, що укладається при переговорній процедурі не повинні відрізнятися від умов саме тендерної документації, що затверджена для процедури попередньо проведених відкритих торгів є безпідставним, оскільки за приписами ст. 40 Закону, переговорна процедура закупівлі використовується замовником як виняток і, відповідно до якої, замовник укладає договір про закупівлю після проведення переговорів щодо ціни та інших умов договору про закупівлю з одним або кількома учасниками процедури закупівлі.

Зокрема, вказаною статтею передбачено, що при цьому від вимог, що були визначені замовником у тендерній документації не повинні відрізнятися предмет закупівлі, його технічні та якісні характеристики, а також вимоги до учасника процедури закупівлі, і жодним чином не зазначається про обов`язкову відповідність всіх умов договору, що укладається при переговорній процедурі, умовам тендерної документації, що затверджена для процедури попередньо проведених відкритих торгів.

Що ж до ч.4 ст. 41 Закону, то її редакція звучить наступним чином: "умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі".

Тобто умови договору про закупівлю, у разі застосування переговорної процедури, не повинні відрізнятися від змісту узгодженої ціни пропозиції учасника.

Оскільки сторонами погоджено ціну і заперечень щодо цього сторони не представили, то підписаний між ними Договір відповідає вимогам ст.ст. 40,41 Закону. Крім того, судом не встановлено, що зміст Договору №749 від 17 листопада 2021 року суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасників правочину є вільним і відповідає їх внутрішній волі; правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а відтак відсутні підстави для визнання недійсними абзаци 3, 4 п.5.6. вказаного Договору.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно відсутності підстав для задоволення вимог зустрічного позову РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал".

Щодо первісного позову ТОВ "Енергостратегія" до РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" про стягнення 3 496 291,06 грн, що складається з нарахування пені за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення у розмірі 1 506 332,70 грн, інфляційних нарахувань у розмірі 1 797 869,58 грн, та 3% річних від простроченої суми у розмірі 192 088,78 грн.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Абзацем 3, 4 п.5.6 Договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати за Договором, постачальник має право вимагати сплату пені. споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання та штраф у розмірі 15% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% (три) проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, у своїй позовній заяві, просить стягнути: - 1 506 332,70 грн. - пені за кожен день прострочення платежу, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ (яка діє на день прострочення) за період з 25 лютого по 09 грудня 2022 року, - 1 797 869,58 грн. - інфляційних втрат за цей же період та - 192 088,78 грн. - 3% річних за порушення строків здійснення платежів за цим Договором.

Здійснивши перерахунок нарахованих позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів погоджується з господарським судом першої інстанції, що стягнення з відповідача 1 506 332,70 грн. - пені, нарахованої за період з 25 лютого по 09 грудня 2022 року, 1 797 869,58 грн. - інфляційних втрат та 192 088,78 грн. - 3% річних за порушення строків здійснення платежів, за цей же період, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором №749 від 17 листопада 2021 року є обґрунтованими і підлягають до стягнення з відповідача.

Також, колегія суддів враховує, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Зазначені правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц, від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі №1/417/18.

Таким чином, оскільки 3% річних та інфляційні втрати входять у склад грошового зобов`язання, у суду відсутні підстави для звільнення первісного відповідача від їх сплати у разі доведення, що порушено строк виконання такого грошового зобов`язання.

Проте, ст. 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій взявши до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні ч.3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України необхідно мати на увазі, що ці вимоги закону направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Застосування вказаних норм є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Враховуючи викладені обставини та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме - справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи на інтереси обох сторін, беручи до уваги значний розмір штрафних санкцій, заявлених до стягнення позивачем, а також відсутність доказів понесення позивачем збитків, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про можливість зменшення розміру пені, заявленої позивачем до стягнення, на 50% до 753 166,35 грн.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому, інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 236 ГПК України з всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в їх задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 30 березня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Матеріали справи №918/69/23 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "29" червня 2023 року.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.