номер провадження справи 17/87/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2023 Справа № 908/1402/23

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Корсуна В.Л. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників матеріали справи № 908/1402/23

за позовною заявою: приватного акціонерного товариства Страхова компанія УСГ, 03038, м. Київ, вул. І.Федорова, буд. 32-А

до відповідача: товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Кредо, 69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34

про стягнення 7 640,83 грн

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

26.04.23 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна за вих. від 14.04.23 з вимогами приватного акціонерного товариства Страхова компанія УСГ (далі ПрАТ СК УСГ) до товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Кредо (надалі ТДВ СК Кредо) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 7 640,83 грн., а саме: 4 983,68 грн. страхового відшкодування, 1 249,33 грн. пені, 1 239,06 грн. інфляційних втрат та 168,76 грн. 3 % річних.

26.04.23 автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 01.05.23 судом позовну заяву прийнято до розгляду справу № 908/1402/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи, розгляд справи розпочато спочатку.

Враховуючи положення ст. 248, ч. 4 ст. 116 ГПК України, граничним строком розгляду цієї справи судом є 30.06.23 включно.

Частиною 1 ст. 251 ГПК України передбачено, що відзив подається протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Частинами 1-3 ст. 252 ГПК України визначено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через 30 днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Згідно із ч. 5 та ч. 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Як свідчать наявні матеріали справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ні позивач, ні відповідач суду не надали. Докази зворотнього в матеріалах цієї справи відсутні.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач у позовній заяві зазначає, що 26.07.21 між ПАТ «СК «УСГ» та ТОВ фірма «Бріс» ЛТД був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0301-21-00282, предметом якого є страхування транспортних засобів, зазначених в додатках до нього. Відповідно до Додатку № 1, одним із застрахованих транспортних засобів є автомобіль «ТОYОТА», державний реєстраційний № НОМЕР_1 . 01.09.21 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ТОYОТА», держ. № НОМЕР_1 та транспортного засобу «SMART», держ. № НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 . Відповідно до довідки про ДТП, схеми місця ДТП та постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 28.09.21 по справі № 760/24136/21, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху. 14.09.21 ПАТ «СК «УСГ» на підставі рахунку № ВДиС-0055503 від 02.09.21 було складено страховий акт № ДККА-77453 та розрахунок суми страхового відшкодування. На підставі вказаних документів ПАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 7 583,68 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «SMART», держ. № НОМЕР_2 , станом на 01.09.21 була застрахована у відповідача за полісом №ЕР-204037362, франшиза становить 2600,00 грн. За викладених обставин позивач просить суд стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 4 983,68 грн. Крім того, позивачем нараховано 1 249,33 грн пені, 1 239,06 грн інфляційних втрат та 168,76 грн 3% річних. Також, окрім судового збору, позивач просить покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

15.05.23 на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позов в частині стягнення суми відшкодування у розмірі 4 938,68 грн визнає. Також просить зменшити витрати на правову допомогу до 1000,00 грн та повернути позивачеві з Державного бюджету України 50% сплаченого судового збору. У відзиві відповідач вказує, що строк для здійснення виплати страхового відшкодування настав через 90 днів з дня отримання заяви 23.11.21, тобто про строчка виникла з 23.02.22. За умовами ч. 6 ст. 232 ГПК України, строк, в межах якого нараховується пеня, 6 місяців. Таким чином, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання становить 804,40 грн. При прийнятті рішення відповідач просить суд врахувати, що форс-мажорні обставини (введення на території України воєнного стану з 24.02.22) унеможливило виконання зобов`язання відповідачем. Проти позовних вимог в частині стягнення суми інфляційний втрат та 3% річних відповідач заперечив, оскільки, на його думку, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено лише нарахування пені. Відшкодування шкоди це не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватися проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи за № 908/1402/23 дозволяють розглянути справу по суті спору.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 30.06.23.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.07.21 між ПАТ «СК «УСГ» та ТОВ фірма «Бріс» ЛТД укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0301-21-00282, предметом якого є страхування транспортних засобів, зазначених в додатках до нього. Відповідно до Додатку № 1, одним із застрахованих транспортних засобів є автомобіль «ТОYОТА Proace», державний реєстраційний № НОМЕР_1 , 2021 року випуску.

01.09.21 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ТОYОТА Proace», держ. № НОМЕР_1 та транспортного засобу «SMART», держ. № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що підтверджується відповіддю від НПУ, ідентифікатор картки ДТП в системі НПУ 058783.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.09.21 у справі № 760/24136/21 (провадження №3/760/9584/21) ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Внаслідок цієї ДТП застрахований транспортний засіб «ТОYОТА Proace», держ. № НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень.

Згідно з рахунком №ВДиС-0055503 від 02.09.21 загальна вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу «ТОYОТА Proace», держ. № НОМЕР_1 , 2021 р.в., склала 7 583,68 грн.

Відповідно до страхового акту від 14.09.21 № ДККА-77453 та розрахунку страхового відшкодування від 14.09.21 визначено суму, що належить до виплати у розмірі 7 583,68 грн.

Позивачем на підставі договору добровільного страхування та страхового акту 14.09.21 № ДККА-77453 здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 7 583,68 грн, що підтверджується платіжним дорученням №7 583,68 від 25.08.21.

Вирішуючи спір у цій справі по суті спору суд виходив з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 979 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або ін. особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Змістом ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування», страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Як зазначено вище в тексті цього рішення, 01.09.21 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ТОYОТА Proace», держ. № НОМЕР_1 та транспортного засобу «SMART», держ. № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що підтверджується відповіддю від НПУ, ідентифікатор картки ДТП в системі НПУ 058783.

Наявними у матеріалах цієї господарської справи доказами підтверджується виплата позивачем страхового відшкодування у сумі 7 583,68 грн згідно страхового акту від 14.09.21 № ДККА-77453 та платіжного доручення №24259 від 15.09.21.

Як унормовано ч. 1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди і т.і.) володіє транспортним засобом, механізмом, ін. об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За приписами ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ст. 9 Закону України «Про страхування»).

За змістом ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно із ст. 29 наведеного вище Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як зазначалось вище, постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.09.21 у справі № 760/24136/21 (провадження №3/760/9584/21) ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «SMART», держ. № НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у відповідача відповідно до полісу серії ЕР № 204037362, франшиза 2600,00 грн, ліміт відповідальності за шкоду майну 130 000,00 грн.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до винної у ДТП особи та, оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «SMART», держ. № НОМЕР_2 , що спричинив зазначене ДТП, застрахована у відповідача згідно з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 204037362, то останній має відшкодовувати шкоду завдану внаслідок ДТП.

З огляду на викладені обставини справи, умови полісу серії ЕР № 204037362, положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України, суд дійшов висновку, що ТДВ СК Кредо (, відповідач у цій справі) повинно відшкодувати позивачу у встановлений законом строк шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком, у межах суми, що перейшла до позивача з урахуванням того, що франшиза за полісом серії ЕР № 204037362 становить 2600,00 грн.

Згідно із ст. 29, п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затв. наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.03 № 142/5/2092).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = Ср + См + Сс * (1- Ез), де:

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.17 у справах № № 910/3650/16, 910/32969/15, від 06.02.18 у справі № 910/3867/16, від 01.02.18 у справі № 910/22886/16.

Згідно з пунктом 7.38 Методики значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Враховуючи, що автомобіль «ТОYОТА Proace», держ. № НОМЕР_1 2021 р. випуску, відповідно станом на момент вчинення ДТП Ез = 0.

Перевіривши розрахунок розміру матеріального збитку судом встановлено, що він виконаний вірно, у відповідності до Методики.

За таких обставин, а також приймаючи до уваги визнання позову відповідачем в зазначеній частині, судом задовольняється позовна вимога ПрАТ СК Українська страхова група» до ТДВ Страхова компанія Кредо про стягнення 4 983,68 грн страхового відшкодування (7 583,68 грн виплачене страхове відшкодування 2 600,00 грн франшиза).

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 2 684,00 грн покладається на відповідача.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 1 249,33 грн (за період з 10.10.22 по 10.04.22), інфляційні втрати 1 239,06 грн (за період березень 2022 р. лютий 2023 р.) та 3 % річних у розмірі 168,76 грн (за період з 23.02.22 по 10.04.23).

Згідно із п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У порядку досудового врегулювання спору ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» було направлено на адресу відповідача заяву про виплату (страхового) відшкодування від 18.11.21 № 45098 на суму компенсації витрат передбачену законодавством з проханням здійснити виплату суми страхового відшкодування в розмірі 7 583,68 грн.

Вказана заява про виплату страхового відшкодування отримана представником ТДВ СК Кредо 23.11.21.

Тобто, відповідач зобов`язаний був прийняти рішення про виплату страхового відшкодування з врахуванням приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України - до 21.02.22 включно.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошового зобов`язання, незалежно від підстави їх виникнення договору або делікту.

Чинним цивільним законодавством не визначений строк виконання одним страховиком зобов`язання з відшкодування іншому страховику шкоди, однак цей строк пов`язаний із моментом пред`явлення відповідною особою (в цьому випадку страховиком) зворотної вимоги до відповідача.

Зокрема, приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що у випадку, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.

Оскільки правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, а також те, що правовідносини, які склались між сторонами у справі, також є грошовим зобов`язанням, то враховуючи, що відповідач отримав вимогу позивача (заяву про виплату страхового відшкодування від 18.11.21 № 45098 (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення), однак не виплатив суму страхового відшкодування у визначений ст. 530 ЦК України строк, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача (ТДВ «СК «Кредо») на користь позивача інфляційного збільшення 1 239,06 грн та 3 % річних у розмірі 168,76 грн.

Як наслідок судом визнаються законними та такими, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивача до відповідача про стягнення 168,76 грн. 3 % річних та 1 239,06 грн індексу інфляції.

Щодо позовної вимоги про стягнення 1 249,33 грн пені, то суд зазначає наступне.

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п. 36.5 ст. 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Як вбачається з матеріалів справи, даний господарський спір виник з правовідносин відшкодування шкоди в порядку регресу, а не з договірних зобов`язань сторін у цій справі.

Законами України Про страхування та Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (спеціальними законами), які в окремих випадках застосовуються до спірних правовідносин, не передбачено нарахування неустойки (пені) у разі звернення страхової компанії з регресним позовом чи в порядку суброгації до іншої страхової компанії, відповідальної за шкоду, заподіяну винною у ДТП особою, договірні відносини між сторонами відсутні.

Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з п.1 ч.2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Однак, правові підстави для стягнення суми пені відсутні, оскільки розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін не визначено.

Положення п. 36.5 ст. 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не розповсюджується на правовідносини між сторонами у даній справі, оскільки у вищевказаній нормі чітко йдеться про обов`язок страховика сплатити саме на користь страхувальника (потерпілої особи) або ж вигодонабувача пеню в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика.

З огляду на зазначене, господарський суд вважає безпідставною позовну вимогу про стягнення з відповідача 1 249,33 грн пені, а тому вважає, що у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

При цьому, судом клопотання відповідача (викладене у відзиві за вих. від 12.05.23) про повернення позивачеві 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України не задовольняється з огляду на наступне.

Приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір.

Тобто, мова йде про визнання позовних вимог у повному обсязі, а не без будь-яких обмовок щодо часткового визнання позовних вимог.

У даному випадку відповідачем позов визнано частково, про що зазначено у відзиві за вих. від 12.05.23, а саме: відповідач визнає позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4 983,68 грн.

Яке наслідок, у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача та застосування норм ст. 130 ГПК України.

Стосовно розподілу судових витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній розмір суми судових витрат (витрат на надання правової допомоги), який становить 5000 грн.

Частиною 1 ст. 123 ГПК України передбачено що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Частинами 1 і 2 ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в т.ч. гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, позивачем надано:

- копію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.12.22 № 1-12/2022-К, укладеного між позивачем та адвокатським бюро «Гедз»;

- копію Акту виконаних робіт від 14.04.23 до договору (щодо виконання робіт/надання послуг по 4-м страховим випадкам, в т.ч. страхова справа №ДККА-77453, номер договору 28-0301-21-00282, страхувальник ТОВ фірма «Бріс ЛТД»);

- копію платіжної інструкції №4855 від 14.04.23 про сплату 20 000,00 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Суд, здійснюючи розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) вказує наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи вказані вище докази на підтвердження заявлених витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

За умовами п. 5.1. договору, за надання правової (правничої) допомоги адвокатським бюро у справах, де клієнт виступає в якості позивача, клієнт перераховує на розрахунковий рахунок адвокатського бюро гонорар, розмір якого становить 5 000,00 грн.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача, відповідно до положень ст. 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а, натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у т.ч. чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У даному випадку, з огляду на ступінь складності даної справи (стягнення виплаченого страхового відшкодування у розмірі 4 983,68 грн), заявлена до стягнення сума винагороди не має характеру необхідної, не є обґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України, а їх стягнення з відповідача в повному обсязі становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципами розумності та справедливості. А тому, зазначена сума (з врахуванням часткового задоволення позовних вимог) підлягає зменшенню при прийнятті відповідного рішення про розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу адвоката до 1000 грн, суд вважає, що обґрунтованою та такою, що відповідає зазначеним вище критеріям, є сума винагороди в розмірі 1500,00 грн, яка в даному випадку і підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача за наслідками розгляду даної справи.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 15, 20, 24, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 129, ст. ст. 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Кредо (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34, ) на користь приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група (03038, м. Київ, вул. І.Федорова, буд. 32-А, ) 4 983 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят три) грн 68 коп. страхового відшкодування, 1 239 (одну тисячу двісті тридцять дев`ять) грн 06 коп. інфляційних втрат, 168 (сто шістдесят вісім) грн 76 коп. 3% річних, 2 245 (дві тисячі двісті сорок п`ять) грн 15 коп. судового збору та 1 500 (одну тисячу п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У зв`язку із введенням із 05 год. 30 хв. 24.02.22 воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.22 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» через військову агресію Російської Федерації проти України … повний текст рішення складено 03.07.23.

Суддя В.Л. Корсун