ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

13 червня 2023 року м.Тернопіль Справа № 921/39/23
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Свергун О.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства УКРАЇНСЬКА ТЕХНОЛОГІЧНА КОМПАНІЯ, м.Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю УКРАЇНСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ СИСТЕМИ, м.Тернопіль

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю КАТМА ГРУП, м.Київ

про визнання недійсними правочинів,

за участю представників:

позивача: Світлик О.М., адвокат, ордер серії ВО №1042835 від 22.12.2022;

відповідача-1: Теплюк В.В., адвокат, ордер серії АІ №1346811 від 06.02.2023;

відповідача-2: Ополонець І.В., адвокат, ордер серії АІ №1297642 від 25.10.2022.

Зміст позовних вимог, позиція позивача.

Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ТЕХНОЛОГІЧНА КОМПАНІЯ», м.Київ звернулося 06.01.2023 (згідно з відтиском штампу вхідної кореспонденції суду за вх.№39) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ СИСТЕМИ», м.Тернопіль та Товариства з обмеженою відповідальністю «КАТМА ГРУП», м.Київ, про визнання недійсним договору купівлі-продажу №01.10/19 від 01.10.2019, укладеного між відповідачами, вказуючи, що оспорюваний правочин є фраудаторним, укладеним з метою уникнення виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2021 у справі №921/356/21.

Згідно з поданою заявою без номера від 21.02.2023 (вх.№1523 від 21.02.2023) про зміну предмета позову позивач просив визнати недійсним ще й договір від 30.07.2022 про внесення змін до договору №01.10/19 від 01.10.2019, укладеного між відповідачами у справі, вказуючи, що даним договором внесено ряд змін до основного договору від 01.10.2019, зокрема в частині умов поставки товару, вартості товару, найменування товару, тощо, а тому виникла необхідність в уточненні предмету позову з метою ефективного захисту порушених майнових прав.

За твердженням позивача, укладаючи оспорювані правочини воля сторін не відповідала її зовнішньому прояву, сторони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені задля переходу права власності на майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів, що є підставою для визнання недійсними правочинів на підставі ст.234 ГПК України.

Вказує, що відповідачі є пов`язаними особами через громадянку ОСОБА_1 , яка є одним із засновників ТОВ "Українські енергетичні системи" та одночасно є одним із бенефініціарів ТОВ "БРСМ Нафта", до групи підприємств якого входить ТОВ "КАТМА ГРУП". Крім того, вказує, що фактична передача майна за спірними правочинами від ТОВ "Українські енергетичні системи" до ТОВ "КАТМА ГРУП" не відбулась, оскільки Акти приймання-передачі товару, складені у м.Київ, тоді як майно знаходиться в с.Зарубинці Тернопільського району Тернопільської області, перебуває в оренді ДП "Зарубинський спиртовий завод"; ТОВ "КАТМА ГРУП", сплативши ТОВ "Українські енергетичні системи" кошти за товар, протягом двох років не вживало жодних дій з метою отримання придбаного майна; договір про внесення змін до договору №01.10/19 від 01.10.2019 та Акти прийому-передачі майна між відповідачами були підписані 30.07.2022, тобто після набрання законної сили рішенням господарського суду від 12.10.2021 у справі №921/356/21 про стягнення з ТОВ "Українські енергетичні системи" заборгованості на користь ПрАТ "УКРАЇНСЬКА ТЕХНОЛОГІЧНА КОМПАНІЯ". Відтак, наведені обставини позивач вважає такими, що дають підстави для кваліфікації спірних правочинів, як фраудаторних, оскільки такі укладені з метою ухилення від виконання судового рішення, а також на шкоду кредитора (стягувача за судовим рішенням).

Заперечення відповідача-1.

ТОВ УКРАЇНСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ СИСТЕМИ позовні вимоги заперечує, вказуючи, що оскаржуваний договір від 01.10.2019 спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки Продавцем отримано від відповідача-2 (Покупця) грошові кошти за товар, а відповідач-2, хоча і через певний проміжок часу, але отримав придбаний товар, про що наявні відповідні докази.

Зазначає, що договір від 01.10.2019 укладено між відповідачами до відкриття провадження у господарській справі №921/356/21, а також до моменту відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження №69542640 щодо примусового виконання судового рішення у вказаній справі, а також до відкриття провадження у справі №921/356/21, так і до моменту відкриття виконавчого провадження №69542640, сторони договору почали виконувати свої зобов`язання, зокрема ТОВ «КАТМА ГРУП» повністю сплачено вартість придбаного товару. Однак, ТОВ УКРАЇНСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ СИСТЕМИ в обумовлений договором строк не поставило товар з об`єктивних причин, оскільки такий знаходився в орендному користуванні Зарубинського спиртового заводу, а інша частина обладнання без жодних правових підстав також знаходилась в користуванні Зарубинського спиртового заводу, і лише 30 липня 2022 року сторонами укладено договір про внесення змін до договору №01.10/19 від 01.10.2019, відповідно до якого внесено зміни до переліку товару, який поставляється та зменшено загальну вартість товару до 23206497,48грн. З 30 липня 2022 року власником товару (обладнання) стало ТОВ «Катма груп».

Товар за оскаржуваним договором продано за ринковими цінами, на вигідних для Продавця умовах, що підтверджується, зокрема Висновком про вартість майна від 05 жовтня 2022 року, Довідкою про балансову вартість активів №02/1 від 02 лютого 2023 року, довідкою про балансову вартість активів №02/2 від 02 лютого 2023 року, довідкою про балансову вартість активів №02/3 від 02 лютого 2023 року, довідкою про балансову вартість активів №02/4 від 02 лютого 2023 року.

Відтак, відповідач-1 наголошує на тому, що правовідносини за оскаржуваними правочинами між відповідачами виникли задовго до ухвалення Господарським судом Тернопільської області рішення від 12.10.2021 року у справі № 921/356/21, за яким товариство виступає боржником. Це додатково спростовує твердження позивача про те, що укладення 01.10.2019 договору купівлі-продажу, а також подальше його виконання, з урахуванням змін, внесених на підставі договору від 30.04.2022, є критерієм кваліфікації договору як фраудаторного, оскільки наявні у справі документи тільки підтверджують належне виконання відповідачами взятих на себе договірних обов`язків з купівлі-продажу товару.

Щодо необхідності подання оригіналу договору від 01.10.2019 товариством зазначено, що такі знищено, про що долучено письмові пояснення. Також звернув увагу, що оригінал договору оглядався в судовому засіданні під час розгляду скарги на дії ДВС у справі №921/356/21.

З приводу тверджень позивача щодо пов`язаності юридичних осіб відповідачів у справі та входження до групи підприємств "БРСМ НАФТА", які обґрунтовано змістом ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 21.07.2021 у справі №464/4522/21, то такі товариство заперечує та зазначає, що єдиним учасником/кінцевим бенефіціаром ТОВ «Катма груп» є фізична особа - ОСОБА_2 , а учасниками/кінцевими бенефіціарами Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські енергетичні системи» є дві фізичні особи - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що свідчить про те, що відповідачі є окремими суб`єктами господарювання, між якими існують виключно договірні правовідносини.

Щодо оформлення податкових накладних та ведення фінансової звітності за операціями купівлі-продажу згідно договору від 01.10.2019 зазначено, що у податкових накладних товариством невірно вказано найменування та код товару по УКТ ЗЕД, який продається. Про цю помилку товариство довідалося у підготовчому засіданні 09.03.2023 і, як наслідок, отримавши вимогу від ТОВ "КАТМА ГРУП" про усунення помилок у податкових накладних, складених за результатами здійснених господарських операціях на підставі договору від 01.10.2019, ТОВ УКРАЇНСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ СИСТЕМИ усунено виявлені помилки шляхом подання до органів податкового контролю Розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної.

Заперечення відповідача-2.

ТОВ «КАТМА ГРУП» позов заперечує та вказує на такі обставини:

- товар, який поставлено відповідачем-1 за оскаржуваним договором, стосується видів діяльності ТОВ «КАТМА ГРУП», який дозволяє виробляти добавки до бензину. Оскаржуваний договір укладено задовго до: відкриття Господарським судом Тернопільської області провадження у справі №921/356/21 та ухвалення судового рішення у цій справі, а також відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження №69542640 з примусового виконання даного рішення суду;

- зобов`язання за договором №01.10/19 від 01.10.2019 сторонами виконано, зокрема Покупцем повністю сплачено кошти за товар в сумі 28875750,00грн, а Продавцем передано товар;

- після підписання Актів прийому-передачі ТОВ «КАТМА ГРУП» поставило придбаний товар на баланс, що підтверджується копією фінансової звітності за 2022 рік та копією обороно-сальдової відомості по рахунку 1521 за 2022 рік;

- залишок авансу у розмірі 5669252,52грн, визначений у договорі про внесення змін від 30 липня 2022 року до договору, стягнуто на підставі рішення Господарського суду Тернопільської області від 16 січня 2023 року у справі №921/495/22. Необхідність коригування ціни спричинена відсутністю частини товару, перелік якого наведеного в Акті №2 приймання-передачі товару від 30 липня 2022 року через його не повернення Державним підприємством «Зарубинський спиртовий завод» з оренди ТОВ «Українські енергетичні системи», незважаючи на судове рішення від 07 лютого 2020 року у справі №921/275/19;

- на підставі ухвали Господарського суду Тернопільської області від 17 листопада 2022 року у справі №921/275/19 замінено стягувача - ТОВ «Українські енергетичні системи» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "КАТМА ГРУП" у виконавчому провадженні №63785137 з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2020 №921/275/19.

Надалі ТОВ «КАТМА ГРУП» звернулося із позовною заявою до ДП «Зарубинський спиртовий завод» про зобов`язання виконати обов`язок за договором оренди обладнання №29/12 від 29 грудня 2017 року щодо повернення обладнання (майно згідно Акту від 30.07.2022) в натурі ТОВ «КАТМА ГРУП» (справа №921/677/22). Також, ТОВ «КАТМА ГРУП» ініційовано судовий спір, де предметом позову є виключення з опису та зняття арешту з товару, який товариством придбано за договором від 01.10.2019 (справа №921/588/22).

Щодо пов`язаності юридичних осіб відповідачів у цій справі, то товариством зазначено, що ОСОБА_1 не є ані учасником, ані кінцевим бенефіціаром, а також не входить до складу органів управління та не є працівником ТОВ «КАТМА ГРУП». ТОВ «КАТМА ГРУП» не входить до жодної групи підприємств, зокрема до БРСМ, про що зазначає позивач.

На підставі оскаржуваних правочинів відбулася реальна передача майна (товару) у власність Покупцю, яким повністю проведено розрахунок (оплату) за придбаний товар; сторонами правочину відображено господарські операції, складено баланс та подано фінансову звітність з купівлі-продажу в органи податкового контролю. Внаслідок укладення оскаржуваних правочинів сторони не приховували якихось інших намірів, про які вказує позивач.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою суду від 23.01.2023 відкрито провадження у справі №921/39/23 за правилами загального позовного провадження; відмовлено у задоволенні клопотання позивача без номера від 22.12.2022 (вх.№459 від 18.01.2023) про витребування доказів.

У підготовчому засіданні неодноразово оголошувалась перерва, востаннє до 20.04.2023.

Ухвалою суду від 09.03.2023 клопотання позивача (вх.№2070 від 09.03.2023) про призначення судової експертизи повернуто без розгляду на підставі ч.4 ст.170 ГПК України.

Також ухвалою суду від 09.03.2023 задоволено клопотання позивача без номера від 21.02.2023 (вх.№1523 від 21.02.2023) про зміну предмета позову. Відповідно, розгляд справи здійснювався з урахуванням змінених позовних вимог.

Ухвалою суду від 09.03.2023 з власної ініціативи суду, в порядку ч.3 ст.177 ГПК України, продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, до 23.04.2023 включно.

Ухвалою суду від 09.03.2023 частково задоволено клопотання позивача без номера від 21.03.2023 (вх.№1521 від 21.02.2023) та витребувано в порядку ст..81 ГПК України у Головного управління ДПС у Тернопільській області копії податкових накладних з додатками до них.

24.03.2023 (вх.№2593) Головним управлінням ДПС у Тернопільській області на вказану ухвалу суду надано 45 податкових накладних, котрі складено та зареєстровано ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ СИСТЕМИ" на ТОВ "КАТМА ГРУП" за період з жовтня по грудень 2019 року (супровідний лист №4040/6/19-00-04-05-04/6196 від 23.03.2023).

Ухвалою суду від 04.04.2023, котру занесено до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання позивача без номера від 23.03.2023 (вх.№2620) про призначення судової експертизи у справі.

20.04.2023 судом повторно відмовлено у задоволенні клопотання №20-04/2023 (вх.№3396 від 19.04.2023) про призначення технічної експертизи документів у справі.

Ухвалою суду від 20.04.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 09.05.2023.

До початку розгляду справи по суті, 09.05.2023 позивачем подано клопотання №8-05/2023 від 09.05.2023 (вх.№3961 від 09.05.2023) про призначення у справі судової економічної експертизи бухгалтерського, податкового обліку і звітності та повернення до стадії підготовчого провадження, зазначивши, що у наданих ГУ ДПС у Тернопільській області копіях податкових накладних, зареєстрованих ТОВ "Українські енергетичні системи" графі - опис (номенклатура) товарів/послуг продавця, які не виявлено жодного найменування товару з переліку майна, який наведений в Додатку №2 до Договору №01.10/19 від 01.10.2019.

Для надання можливості сторонам надати заяви по суті поданого позивачем клопотання про призначення судової експертизи у справі, в судовому засіданні було оголошено перерву до 23.05.2023.

Як вбачається з доводів відповідача-1, викладених у письмових поясненнях №14/04-23 від 14.04.2023 (вх.№3384 від 20.04.2023) та поясненнях його представника у судових засіданнях, ані факт помилкового складання, ані факт помилкової реєстрації податкових накладних керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ СИСТЕМИ» не заперечуються.

Розглянувши подане позивачем клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи та доводи, викладені на його обґрунтування, зважаючи на заперечення відповідачів у справі, суд відхилив його з огляду на наступне.

Предметом позову у справі є вимога позивача про про визнання недійсними договору купівлі-продажу №01.10/19 від 01.10.2019 та договору від 30.07.2022 про внесення змін до договору №01.10/19 від 01.10.2019, укладених між відповідачами як такими, що є фраудаторними та укладеними з метою уникнення виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2021 у справі №921/356/21.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 79 ГПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В постанові пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" вказано, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.99 ГПК України суд, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 1 Закону України Про судову експертизу судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Дульський проти України (Заява № 61679/00) від 1 червня 2006 року зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування або наявні у справі докази є суперечливими. При цьому, питання призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві викликана тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних досліджень.

В обґрунтування необхідності призначення судової експертизи у справі позивач посилається на обставину, виявлену за результатами вивчення наданих ГУ ДПС у Тернопільській області згідно супровідного листа від 23.03.2023 копій податкових накладних, зареєстрованих ТОВ "Українські енергетичні системи", де в описах (номенклатурі) товарів/послуг продавця відсутній товар, який наведений в Додатку №2 до договору №01.10/19 від 01.10.2019.

Щодо обставин подання клопотання до суду після закриття підготовчого провадження у справі, то зазначив, що таке подано після одержання 25.04.2023 письмових пояснень від відповідача-1 №14/04-23 від 14.04.2023 (вх.№3384 від 20.04.2023) у відділенні поштового зв`язку АТ "УКРПОШТА", тому просив суд повернутися до стадії підготовчого провадження.

З даного приводу суд зазначає, що такі пояснення представником позивача також отримано через систему "Електронний суд" 20.04.2023 з одночасною реєстрацією такого документа канцелярією Господарського суду Тернопільської області. Проте, представником позивача не вжито усіх належних заходів для якнайшвидшого ознайомлення зі змістом письмових пояснень відповідача-1 у справі.

У силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та :3 огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005. у справі Смірнов проти України).

Відтак, суд вважає дії позивача щодо звернення до суду з клопотанням 09.05.2023, тобто безпосередньо перед початком судового засідання по розгляду справи по суті, такими, що спрямовані на затягування строків розгляду справи, а тому, оскільки причини звернення з клопотанням 09.05.2023 не є поважними, відмовлено у задоволенні клопотання в частині повернення до стадії підготовчого провадження.

Щодо сформульованих питань, які слід поставити на вирішення експертизи, то суд зазначає, що частина з них стосується ведення фінансової документації, бухгалтерського обліку, що належить до компетенції органів державного фінансового та податкового контролю і, як наслідок, не можуть вирішуватись шляхом проведення судової експертизи Так, згідно п.1.1 розділу III Економічна експертиза Наказу Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5 Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, визначено, зокрема, що вирішення питань, що належать до компетенції органів державного фінансового та податкового контролю (здійснення експертами-економістами перевірки певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності установ, організацій, підприємств з метою виявлення наявних фактів порушення законодавства, фактів порушення податкового законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб), не належить до завдань економічної експертизи.

У п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" зазначено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Як вбачається з доводів відповідача-1, викладених у письмових поясненнях №14/04-23 від 14.04.2023 (вх.№3384 від 20.04.2023) та поясненнях його представника у судових засіданнях, ані факт помилкового складання, ані факт помилкової реєстрації податкових накладних керівником Товариства з обмеженою відповідальністю УКРАЇНСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ СИСТЕМИ ним не заперечуються.

Відтак, суд вважає, що додані до матеріалів справи докази є достатніми для повного та всебічного розгляду справи та встановлення обставин, які входять до предмета доказування у цій справі, відповідно, дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування у справі, немає.

В судовому засіданні оголошувалась перерва до 13.06.2023.

В судовому засіданні представниками сторін підтримано доводи та заперечення, наведені у підготовчому провадженні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України, суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Рішення приймаються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст.240 ГПК України, у судовому засіданні 13.06.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

01.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Катма Груп" як Покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи" як Постачальником укладено договір №01.10/19 (далі - договір), за умовами п.1.1 якого Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність Покупця не нове (таке, що було у використанні) обладнання/матеріали (далі - товар), згідно Специфікацій, які є Додатком №1, Додатком №2 та Додатком №3 до даного договору, а Покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити товар у відповідності із умовами договору. Найменування, кількість, вартість Товару узгоджується Сторонами в Специфікаціях (Додаток №1, Додаток №2 та Додаток №3 до договору).

Згідно з п.1.4 - 1.5 договору Постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними чи юридичними особами, державними органами і державою. При цьому, Постачальник свідчить, що деяка частина товару знаходиться в оренді Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод", який декларує, що не має бажання першочергової купівлі обладнання; деяка частина товару знаходиться у володінні та користуванні Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод" без належної на то правової підстави.

У пунктах 2.1-2.5 договору передбачено, що поставка товару здійснюється Постачальником на умовах DDP- об`єкт Покупця (відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс-2010" з урахуванням умов даного договору) в строки, визначені договорі. Об`єкт Покупця знаходиться за адресою: Україна, Кіровоградська область, Голованівський район, сщ. Голованівськ, вул.Голочанська, 1Б. Поставка товару повинна бути здійснена Постачальником протягом квітня-травня 2020 року. Перехід права власності, а також ризиків випадкового знищення або пошкодження на товар, здійснюється в момент приймання-передачі товару від постачальника до Покупця, що підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін актом приймання-передачі товару. Обов`язок підготовки Акту приймання-передачі товару покладається на Постачальника. Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем в момент підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару.

Відповідно до п.3.1, 3.2 договору загальна вартість товару складає 28875750грн (з ПДВ). Оплата Покупцем товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, який вказаний у даному договору, на умовах 100% предоплати (авансу) 28875750,00грн (в т.ч. ПДВ) в строк - не пізніше 31.03.2020.

Даний договір набрав чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (пункт 7.1 договору).

У Додатках №№1-3 до договору (Специфікації №№1, 2, 3) сторонами визначено перелік та вартість товару.

Зокрема, як вбачається з Додатку №1, загальна вартість товару за Спеціифікацією №1 складає 1000000,00грн (5 одиниць товару). При цьому, Постачальник засвідчив, що товар, який передбачений по даній Специфікації на дату укладення договору та специфікації, знаходиться у Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод" відповідно до договору оренди обладнання №29/12 від 29.12.2017. Водночас, п.2.4 договору оренди передбачено, що у випадку продажу Постачальником товару ДП "Зарубинський спиртовий завод" не має ніякого бажання на придбання цього товару і тому Постачальник має право продати товар будь-якій третій особі на визначених Постачальником умовах.

Відповідно до Додатку №2 до договору загальна вартість товару за Специфікацією №2 становить 18293637,63грн, в якому визначено 162 одиниці найменувань товару. Постачальник засвідчив, що зазначений у Специфікації №2 товар знаходиться в користуванні/володінні Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод" без належних на то правових підстав. Весь товар, який зазначений у Специфікації в сукупності складає комплекс обладнання для виробництва біоетанолу та лінії переробки води.

Згідно з наведеним у Додатку №3 товару, його кількість становить 48 найменувань, а загальна вартість згідно Спеціифікації №3 складає 9582112,37грн. Постачальник засвідчив, що вказаний у Специфікації №3 товар знаходиться в користуванні/володінні Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод" без належних на то правових підстав.

Матеріали справи свідчать, що відповідач-2 на виконання умов договору від 01.10.2019, впродовж жовтня 2019 року березня 2020 року, згідно з платіжними дорученнями платіжних доручень №45361 від 02.10.2019 на суму 97 647 грн, №4591 від 03.10.2019 на суму 1 276 800 грн, №4589 від 03.10.2019 на суму 290 400 грн, №4590 від 03.10.2019 на суму 340 104 грн, №4606 від 04.10.2019 на суму 1 800 000 грн, №4607 від 04.10.2019 на суму 570 000 грн, №4608 від 04.10.2019 на суму 1 320 000 грн, №2343 від 09.10.2019 на суму 1 300 000 грн, №2344 від 09.10.2019 на суму 50 000 грн, №2345 від 09.10.2019 на суму 50 000 грн, №13567 від 21.10.2019 на суму 1 000 000 грн, №4972 від 21.10.2019 на суму 50 000 грн, №4973 від 21.10.2019 на суму 50 000 грн, №13566 від 21.10.2019 на суму 80 000 грн, №13568 від 21.10.2019 на суму 1 000 000 грн, №5017 від 23.10.2019 на суму 54 000 грн, №5018 від 23.10.2019 на суму 54 000 грн, №5023 від 24.10.2019 на суму 60 000 грн, №5024 від 24.10.2019 на суму 150 000 грн, №5025 від 24.10.2019 на суму 70 000 грн, №5128 від 30.10.2019 на суму 1 300 000 грн, №5129 від 30.10.2019 на суму 1 250 000 грн, №5130 від 30.10.2019 на суму 70 000 грн, №53067 від 08.11.2019 на суму 150 000 грн, №53066 від 08.11.2019 на суму 100 000 грн, №53068 від 08.11.2019 на суму 150 000 грн, №53070 від 08.11.2019 на суму 1 100 000 грн, №53071 від 08.11.2019 на суму 1 100 000 грн, №53072 від 08.11.2019 на суму 1 100 000 грн, №53073 від 08.11.2019 на суму 1 300 000 грн, №53085 від 11.11.2019 на суму 1 300 000 грн, №53086 від 11.11.2019 на суму 1 100 000 грн, №53087 від 11.11.2019 на суму 1 100 000 грн, №53088 від 11.11.2019 на суму 1 100 000 грн, №53089 від 11.11.2019 на суму 150 000 грн, №53090 від 11.11.2019 на суму 150 000 грн, №53091 від 11.11.2019 на суму 100 000 грн, №23648 від 12.11.2019 на суму 1 300 000 грн, №23649 від 12.11.2019 на суму 1 100 000 грн, №23650 від 12.11.2019 на суму 1 100 000 грн, №23651 від 12.11.2019 на суму 1 100 000 грн, №2352 від 12.11.2019 на суму 150 000 грн, №23653 від 12.11.2019 на суму 150 000 грн, №23654 від 12.11.2019 на суму 100 000 грн, №55136 від 19.11.2019 на суму 1 000 грн, №1525565 від 19.03.2020 на суму 1 591 799 грн ТОВ "КАТМА ГРУП" сплачено грошові кошти (попередню оплату за обладнання та матеріали згідно договору №01.10/19 від 01.10.2019) в загальній сумі 28875750,00грн. Отже, Покупець у строк, встановлений п.3.2 договору, виконав свої договірні зобов`язання у повному обсязі.

Однак, відповідачем-1 товар, у визначений договором строк (до червня 2020 року), не був преданий. Фактична предача товару відбулася лише 30.07.2022, про що свідчать складені у встановленому порядку Акти предачі товару №№1-3 (а.с.240-248, том 1).

Разом з тим, у зв`язку із невиконанням ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ СИСТЕМИ" взятих на себе зобов`язань щодо передачі ТОВ "КАТМА ГРУП" товару в обумовлений договором строк, зниженням його вартості у зв`язку з постійною експлуатацією, 30.07.2022 було укладено договір про внесення змін до договору №01.10/19 від 01.10.2019 (далі договір від 30.07.2022), відповідно до якого змінено редакцію п.2.1, 2.2, 2.3, 3.1 та визначено, що:

"п.2.1 Поставка товару здійснюється Постачальником на умовах ЕХW- об`єкт Постачальника (відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс-2010" з урахуванням умов даного Договору) в строки, визначені в даному Договорі.

п.2.2 Об`єкт Постачальника знаходиться за адресою: Україна, Тернопільська область, Збаразький район, с. Зарубинці (територія ДП "Зарубинський спиртовий завод").

п.2.3 Поставка товару повинна бути здійснена Постачальником 30 липня 2022 року.

п.3.1 Загальна вартість товару (надалі за текстом "Договірна ціна") складає 23206497,48грн, в т.ч. ПДВ 20%".

За умовами п.2 договору від 30.07.2022 залишок перерахованих коштів в якості авансу у розмірі 5669252,52грн, в т.ч. ПДВ, Постачальник зобов`язався повернути Покупцю не пізніше 31 серпня 2022 року.

Відповідно до п.4 договору від 30.07.2022 такий набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом строку дії договору.

Окрім того, п.1.5 договору від 30.07.2022 Додаток №1, Додаток №2 та Додаток №3 до договору викладено в новій редакції, відповідно до якої зменшено перелік товару та, відповідно, зменшено його вартість.

Зокрема, як вбачається з Додатку №1, Покупцю передається сушильне обладнання AVM1.5 на паливні брикети в кількості 5 одиниць, загальна вартість товару за Спеціифікацією №1 складає 610000,00грн, в т.ч. ПДВ.

У Додатку №2 до договору від 30.07.2022 сторони встановили, що загальна вартість товару за Специфікацією №2 складає 14374500,00грн, в т.ч. ПДВ. При цьому, Постачальник засвідчив, що зазначений у Специфікації №2 товар знаходиться у володінні та користуванні Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод" без будь-якої правової підстави; згідно з рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07.02.2020 у справі №921/275/19 ДП "Зарубинський спиртовий завод" зобов`язано виконати обов`язок за договором оренди обладнання №04-07/18 від 04.07.2018 та повернути із оренди товар, передбачений в Специфікації №2 в натурі Постачальнику. Весь товар, який зазначений у цій Специфікації в сукупності складає комплекс обладнання для виробництва біоетанолу та лінії переробки води (всього 162 найменувань).

У Додатку №3 до договору від 30.07.2022 загальна вартість товару за Спеціифікацією №3 складає 8221997,48грн, в т.ч. ПДВ. Постачальник засвідчив, що зазначений у Специфікації №3 товар (48 найменувань) знаходиться в користуванні/володінні Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод" без належних на то правових підстав.

30.07.2022 відповідачами підписано Акти приймання-передачі товару, якими засвідчено факт передачі відповідачем-1 та прийняття відповідачем-2 обумовленого Договором від 01.10.2019, з врахуванням договору про внесення змін від 30.07.2022, товару, а саме за Актом №1 приймання-передачі, передано товар вартістю 610000грн, в т.ч. ПДВ; за Актом №2 приймання-передачі вартістю 14374500,00грн, в т.ч. ПДВ; за Актом №3 приймання-передачі товару - 8221997,48грн, в т.ч. ПДВ. Жодних заперечень чи зауважень щодо комплектності, цілісності чи кількості, акти не містять, про що вказано в п.34 актів. Дане рухоме майно прийнято на баланс відповідачем-2, про що свідчать долучені додаткові докази, зокрема копія фінансової звітності за 2022 рік, де в графі Незавершені капітальні інвестиції відображено даний товар, квитанції №1 від 01.03.2023, №2 про прийняття фін звітності податковим органом, копії оборотно-сальдової відомості по рахунку 1521 за 2022 рік.

Як вбачається з інформації, наданої Головним управлінням ДПС у Тернопільській області (супровідний лист №4040/6/19-00-04-05-04/6196 від 23.03.2023), за період з жовтня 2019 по грудень 2019 року ТОВ "Українські енергетичні системи" зареєструвало на ТОВ "КАТМА ГРУП" 45 податкових накладних щодо купівлі-продажу товару (обладнання), а саме: №7 від 01.10.2019 на суму 97647,00грн, №8 від 03.10.2019 на суму 290400,00грн, №9 від 03.10.2019 на суму 340104,00грн, №10 від 03.10.2019 на суму 1276800,00грн, №11 від 04.10.2019 на суму 1800000,00грн, №12 від 04.10.2019 на суму 570000,00грн, №13 від 04.10.2019 на суму 1320000,00грн, №14 від 09.10.2019 на суму 1300000,00грн, №15 від 09.10.2019 на суму 50000,00грн, №16 від 09.10.2019 на суму 50000,00грн, №21 від 21.10.2019 на суму 5000,00грн, №23 від 21.10.2019 на суму 80000,00грн, №24 від 21.10.2019 на суму 1000000,00грн, №25 від 21.10.2019 на суму 1000000,00грн, №26 від 23.10.2019 на суму 54000,00грн, №27 від 23.10.2019 на суму 54000,00грн, №28 від 24.10.2019 на суму 70000,00грн, №29 від 24.10.2019 на суму 60000,00грн, №№30 від 24.10.2019 на суму 150000,00грн, №31 від 30.10.2019 на суму 70000,00грн, №32 від 30.10.2019 на суму 1250000,00грн, №33 від 30.10.2019 на суму 1300000,00грн, №34 від 08.11.2019 на суму 1300000,00грн, №35 від 08.11.2019 на суму 1100000,00грн, №36 від 08.11.2019 на суму 1100000,00грн, №37 від 08.11.2019 на суму 1100000,00грн, №38 від 08.11.2019 на суму 150000,00грн, №39 від 08.11.2019 на суму 150000,00грн, №40 від 08.11.2019 на суму 100000,00грн, №41від 11.11.2019 на суму 100000,00грн, №42 від 11.11.2019 на суму 150000,00грн, №43 від 11.11.2019 на суму 150000,00грн, №44 від 11.11.2019 на суму 1100000,00грн, №45 від 11.11.2019 на суму 1100000,00грн, №46 від 11.11.2019 на суму 1100000,00грн, №47 від 11.11.2019 на суму 1300000,00грн, №48 від 12.11.2019 на суму 100000,00грн, №49 від 12.11.2019 на суму 150000,00грн, №50від 12.11.2019 на суму 150000,00грн, №51 від 12.11.2019 на суму 1100000,00грн, №52 від 12.11.2019 на суму 1100000,00грн, №53 від 12.11.2019 на суму 1100000,00грн, №54 від 12.11.2019 на суму 1300000,00грн, №55 від 19.11.2019 на суму 1000,00грн.

У письмових поясненнях №14/04-23 від 14.04.2023 (вх.№3384 від 20.04.2023) відповідачем-1 зазначено, що ТОВ "Українські енергетичні системи", отримуючи грошові кошти (аванс) по договору купівлі-продажу від 01.10.2019, згідно податкового законодавства, було зобов`язане виписати та зареєструвати відповідні податкові накладні і даним питанням займався безпосередньо керівник товариства, який допустив ряд помилок, зазначивши в податкових накладних невірний код товару згідно УКТ ЗЕД (графа 3.1 накладних), що виявлено під час розгляду даного господарського спору у суді. Відтак, залучивши спеціалістів у відповідній галузі знань, ТОВ "Українські енергетичні системи" у березні 2023 року усунуло виявлені помилки, допущені у податкових накладних, складених по договору від 01.10.2019, шляхом коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної, про що долучено Розрахунки коригування кількісних і вартісних показників від 30.07.2022 №№8, 13, 2, складені до податкових накладних №13від 01.10.2019, №21 від 21.10.2019, №20 від 21.10.2019, відповідно, та котрі через систему "Єдине вікно подання електронних документів" ДПС України версія 2.3.8.65 доставлено до центрального рівня ДПС України 13.03.2023, про що свідчать квитанції №1 від 13.03.2023, від 10.03.2023 про коригування податкових накладних №13 від 04.10.2019, №21 від 21.10.2019, №20 від 21.10.2019.

Також, наявні у справі копії договору №04-07/18 від 04.07.2018 та договору №29/12 від 29.12.2017 підтверджують доводи ТОВ "Українські енергетичні системи" щодо передачі у користування Державному підприємству «Зарубинський спиртовий завод» обладнання згідно переліку, визначеного договором та додатками до нього.

Судом з`ясовано, що в провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа №921/275/19 (в межах провадження у справі про банкрутство №11/Б-1203) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Українські енергетичні системи до Державного підприємства Зарубинський спиртовий завод про присудження до виконання обов`язку в натурі, а саме зобов`язання повернути із оренди обладнання в натурі за договором оренди обладнання №04-07/18 від 04.07.2018.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07.02.2020 у справі №921/275/19, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.09.2020, зобов`язано Державне підприємство Зарубинський спиртовий завод виконати обов`язок за договором оренди обладнання №04-07/18 від 04.07.2018 щодо повернення із оренди обладнання в натурі та повернути його ТОВ Українські енергетичні системи, з урахуванням ухвали Господарського суду Тернопільської області від 24.11.2020 у цій справі.

Встановлено, що станом на 08.08.2022 обладнання, обумовлене вищевказаним договором та рішенням суду знаходиться на території ДП «Зарубинський спиртовий завод» та задіяне у виробничому процесі підприємства.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 17.11.2022 у справі №921/275/19 замінено стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю Українські енергетичні системи його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "КАТМА ГРУП" у виконавчому провадженні №63785137 з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2020 №921/275/19, у зв`язку з переходом права власності на майно згідно договору купівлі-продажу від 01.10.2019, яке було предметом договору оренди №04-07/18 від 04.07.2018.

Примусове виконання судового рішення у справі №921/275/19 здійснюється на підставі виданого 24.10.2020 наказу про примусове виконання рішення у виконавчому провадженні №63785137 відкритому 02.12.2020.

Окрім того, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.01.2023 у справі №921/495/22 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Катма Груп" 5669252,52грн суми неповернутого авансу, перерахованого на виконання умов договору від 01.10.2019 та з урахуванням змін, внесених до цього договору від 30.07.2022, яким загальну вартість товару зменшено на вказану суму. Дане судове рішення набрало законної сили 14.02.2023.

Між тим, позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на рішення суду у справі №921/356/21 за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська технологічна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи", про стягнення 6937253,84грн боргу, 1056553,26грн 3% річних, 3010768,16грн інфляційних нарахувань, яким позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи" на користь Приватного акціонерного товариства "Українська технологічна компанія" 6937253,84грн боргу, 1054900,35грн 3% річних, 3010768,16грн інфляційних нарахувань, 165043,83грн судового збору в повернення сплачених судових витрат; в задоволенні решти позову відмовлено, та виданим на його виконання Господарським судом Тернопільської області наказом від 12.11.2021.

02.08.2022 Приватне акціонерне товариство "Українська технологічна компанія" звернулось до приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Дмитра Васильовича із заявою №2907/22-3 від 29.07.2022 (вх.№787) про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 12.11.2021 у справі №921/356/21. З метою повного виконання рішення та вжиття усіх заходів в рамках Закону України «Про виконавче провадження», заявником доведено до відома приватного виконавця, що боржник є власником рухомого майна виробничого обладнання, яке знаходиться на території ДП «Зарубинський спиртовий завод» (Тернопільська область, Тернопільський район, с. Зарубинці, код 00375065).

За заявою стягувача від 29.07.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Дмитром Васильовичем 02.08.2022 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу №921/356/21 від 12.11.2021 (постанова №69542640), а 11.08.2022 згідно постанови описано та накладено арешт на рухоме майно боржника - ТОВ "Українські енергетичні системи", встановлено обмеження права користування ним: зберігачу роз`яснено обов`язки із збереження майна; заборонено розтрачувати, відчужувати, приховувати, підмінювати знищувати описане майно; відповідальним зберігачем майна призначено начальника виробництва ДП «Зарубинський спиртовий завод» Кибал М.М.

Законність вчинення такий вказаних виконавчих дій у даному виконавчому провадженні досліджувалася судом за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи" №27/10-22 від 27.10.2022 про:

1) визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В. щодо винесення постанови від 11.08.2022 про опис та арешт майна (коштів) боржника у ВП №69542640;

2) визнання неправомірною і скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.08.2022 у ВП №69542640 та зобов`язання приватного виконавця усунути порушення;

3) визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В. щодо винесення постанови від 05.09.2022 про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадження №69542640;

4) визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В. про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 05.09.2022 у ВП №69542640 та зобов`язання приватного виконавця усунути порушення;

5) визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В. у ВП № 69542640, які полягають у визначенні оцінки майна, перелік якого зазначений у постанові приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д. В. про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадження від 05.09.2022 у ВП №69542640;

6) визнання протиправним та скасування висновку про вартість майна, складеного 05.10.2022 ТОВ Захід-Експерт у ВП №69542640;

7) зупинення передачі приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В. у ВП №69542640 майна, яке передбачено в постанові приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В. про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 05.09.2022 та у висновку про вартість майна, складеного 05.10.2022 ТОВ Захід-Експерт на реалізацію.

В обґрунтування скарги боржник посилався на те, що частина майна, на яке приватним виконавцем накладено арешт, належить на праві власності ТОВ "Катма груп" згідно договору №01.10/19 від 01.10.2019 (із змінами від 30.07.2022), Актів приймання передачі, які вказують про передачу Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи" цього майна Товариству з обмеженою відповідальністю "Катма груп".

Відмовляючи у задоволенні скарги судом в ухвалі від 24.11.2022 у справі №921/356/21 роз`яснено, зокрема Товариству з обмеженою відповідальністю "Катма Груп" про те, що власник описаного в рамках виконавчого провадження майна, на яке накладено арешт, може бути суб`єктом звернення з позовом про визнання права власності на це майно та зняття арешту з майна у відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Як наслідок, Товариством з обмеженою відповідальністю Катма Груп подано позов до Державного підприємства Зарубинський спиртовий завод про зобов`язання виконати обов`язок за договором оренди обладнання №29/12 від 29.12.2017 та повернути з оренди обладнання в натурі ТОВ Катма Груп (справа №921/677/22, провадження на даний час зупинено до набрання законної сили рішенням Господарського суду Тернопільської області у даній справі, ухвала від 12.05.2023).

Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ТЕХНОЛОГІЧНА КОМПАНІЯ» вважає, що договори №01.10/19 від 01.10.2019 та від 30.07.2022, котрі укладено між відповідачами у справі мають ознаки фраудаторності, а тому підлягають визнанню судом недійсними, адже такі укладені з метою уникнення виконання ТОВ УКРАЇНСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ СИСТЕМИ рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2021 у справі №921/356/21 шляхом приховування майна, на яке можна звернути стягнення та задовольнити кредиторські вимоги ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТЕХНОЛОГІЧНА КОМПАНІЯ».

При цьому відповідач-1 стверджує, що в даному випадку позивачем не доведено наявності ознак фраудаторності правочинів, як-от: зловживання правами на шкоду позивачу, відсутність інших активів у відповідача-1, за рахунок яких можна виконати рішення суду у справі №921/356/21; правочин є оплатним, виконаний сторонами, його укладення відбулося задовго до ухвалення судом рішення, тощо, що виключає застосування конструкції фраудаторності.

Норми права, застосовані при вирішенні спору, та мотиви, з яких виходив суд при ухваленні рішення.

Відповідно до ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

За положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини перша, четверта статті 202 ЦК України). Отже, встановлення взаємопогоджених дій декількох осіб, які мають єдину мету, спрямовану на набуття, зміну або припинення певних цивільних прав чи виконання певних обов`язків, є ознаками вчинення єдиного правочину такими особами. Поведінка сторін має засвідчувати єдність їх волі до настання відповідних правових наслідків. Багатосторонні правочини можуть оформлюватися договорами у письмовій формі як єдиними письмовими документами або укладатися шляхом взаємного обміну листами (повідомленнями, телеграмами), прийняттям до виконання зобов`язань чи фактичним учиненням взаємнопогоджених дій, спрямованих на набуття певних прав (виконання певних обов`язків) його сторонами.

В силу приписів частини 5 статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Отже, порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина третя статті 13 ЦК України) може бути самостійною підставою недійсності правочину.

Згідно з частиною 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Наведеними нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття заінтересована особа такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Критеріями визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі є:

1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором;

2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені;

3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Особа вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 Цивільного кодексу України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 Цивільного кодексу України (дана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19)).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що оскаржувані правочини є фраудаторними, оскільки укладені з метою уникнення виконання ТОВ УКРАЇНСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ СИСТЕМИ рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2021 у справі №921/356/21 шляхом приховування майна, на яке можна звернути стягнення та задовольнити кредиторські вимоги ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТЕХНОЛОГІЧНА КОМПАНІЯ». Також, мета укладення договору від 01.10.2019 та договору віл 30.07.2022 про внесення змін до договору від 01.10.2019 є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена реальна купівля-продаж товару (обладнання), на думку позивача, реальної передачі товару не відбулося, адже Акти приймання-передачі складені у м.Києві, а не за місцезнаходженням майна.

Статтею 234 Цивільного кодексу України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Враховуючи вищевикладене, звертаючись з заявою про визнання недійсним спірних договорів з підстав їх фіктивності, заявник має довести, що учасники таких правочинів не мали наміру створити правові наслідки на момент їх вчинення.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України.

Для визнання зобов`язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявності сукупності наступних умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву.

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах, зокрема у виконавчому провадженні.

Згідно приписів ч.3 ст.9 Закону України Про виконавче провадження державні органи, органи місцевого самоврядування, нотаріуси, інші суб`єкти при здійсненні ними владних управлінських функцій відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, у разі звернення особи за вчиненням певної дії щодо майна, що належить боржнику, який внесений до Єдиного реєстру боржників, зобов`язані не пізніше наступного робочого дня повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про майно, щодо якого звернулася така особа. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня отримання повідомлення зобов`язаний прийняти рішення про накладення арешту на майно та (або) на кошти на рахунках боржника в банках у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону, крім випадку, коли на таке майно арешт уже накладено з тих самих підстав.

Укладення протягом строку, зазначеного в частині третій цієї статті, правочину щодо майна боржника, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна, є підставою для визнання такого правочину недійсним (ч.4 ст.9 Закону України Про виконавче провадження).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором) може бути, в тому числі і оплатний договір. Але застосування конструкції "фраудаторності" має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати як такий, що вчинений на шкоду кредитору; до таких обставин, зокрема відносяться момент укладення договору та контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Матеріалами справи підтверджено, що ПрАТ "Українська технологічна компанія" звернулося 07.06.2021 до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТОВ "Українські енергетичні системи" про стягнення 11004575,26грн (справа №921/356/21). Рішення Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/356/21 набрало законної сили 09.11.2021.

Виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 12.10.2021 не було відкрито на момент укладення правочинів від 01.10.2019 та від 30.07.2022, адже постанова про відкриття ВП №69542640 винесена приватним виконавцем лише 02.08.2022.

Отже, право вимоги позивача до відповідача-1 щодо виконання судового рішення від 12.10.2021 у справі №921/356/21 виникло після укладення між відповідачами договору від 01.10.2019; виконавче провадження щодо примусового стягнення коштів на користь позивача відкрито також після підписання відповідачами угоди про внесення змін до договору від 01.10.2019.

Укладений між відповідачами оскаржуваний договір від 01.10.2019 (із змінами, внесеними на підставі договору від 30.07.2022) за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Водночас, матеріалами справи належним чином підтверджено, що до моменту внесення змін до договору від 01.10.2019 відповідачем-2 вчинено дії на виконання договору шляхом перерахування грошових коштів всієї суми вартості товару в якості авансу, а у зв`язку з неможливістю тривалий час передати товар Продавцю, його кількість, та відповідно вартість, була переглянута сторонами, про що підписано договір 30.07.2022 про внесення змін до договору від 01.10.2019, а різниця сплачених коштів за товар в розмірі 5669252,52грн була стягнута з відповідача-1 на користь відповідача-2 в судовому порядку (справа №921/495/22, рішення набрало законної сили "14" лютого 2023 р).

Наведені обставини свідчать про реальне виконання сторонами зобов`язань за договорами (передача товару за актами та внесення ринкової ціни за нього).

Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 12.01.2022 у справі №910/429/20).

Майно, яке було предметом договору від 01.10.2019, із змінами від 30.07.2022, перебувало на балансі, про що свідчать довідки №02/2 від 02.02.2023, №02/3 від 02.02.2023, №02/4 від 02.02.2023, які також підтверджують, що товар, визначений у договорі від 01.10.2019, було продано на вигідних для відповідача-1, як продавця за договором, умовах, тобто за більшою аніж балансовою та/або ринковою ціною.

В подальшому вказане майно відображено у фінансовій звітності за 2022 рік відповідача-2 , про що свідчать наявні у справі докази.

У податковій звітності відповідачем-1 було відображено здійснення господарських операцій з отримання авансових платежів та продажу товару (обладнання), про що свідчать наявні у справі копії податкових накладних. Щодо проведення коригування розрахунку кількісних і вартісних показників купівлі-продажу товару за договором від 01.10.2019 з посиланням на невірне відображення товару (з огляду на специфіку товару обладнання) за кодом УКТ ЗЕД , то на думку суду такі обставини не можуть слугувати підставою для визнання договору недійсним як фіктивного відповідно до закону, а перевірка законності таких дій належить до компетенції органів податкового контролю, тому суд не вбачає необхідності надавати їм правову оцінку, адже це не входить до предмету доказування в межах даного спору.

Таким чином, наявні у справі докази та встановлені судом обставини дають підстави вважати, що у відповідачів не було умислу, укладаючи договір від 01.10.2019 із змінами від 30.07.2022 для приховання даного майна ТОВ "Українські енергетичні системи" задля того, щоб за рахунок його реалізації не було виконаним судове рішення від 12.10.2021 у справі №921/356/21 про стягнення заборгованості.

Факт наявності грошового зобов`язання у відповідача-1 не призводить до виникнення у кредитора права щодо будь-якого нерухомого майна боржника, у тому числі, індивідуально визначеного.

Наявні у справі докази не підтверджують обставин порушення права чи майнового інтересу позивача на отримання від боржника заборгованості за судовим рішенням станом на момент укладення договору купівлі-продажу та початку його виконання (оплата авансу у розмірі 100% вартості товару) у зв`язку з відсутністю станом на 01.10.2019 таких прав у позивача.

ТОВ "Українські енергетичні системи" є діючим суб`єктом господарювання, метою діяльності якого є отримання прибутку. Позивачем не доведено, що відчужене майно є єдиним, за рахунок реалізації якого, позивач як стягувач у справі №921/356/21, мав можливість отримати задоволення своїх кредиторських вимог.

Частиною другою статті 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч.1 ст.92 ЦК України).

Юридична особа також вчиняє правочини через свої органи, що, з огляду на приписи ст.237 ЦК України, утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

За змістом ст.239 ЦК України повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи. Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи.

Договір від 01.10.2019 та договір від 30.07.2022 про внесення змін до договору від 01.10.2019 підписано керівниками відповідачів. Жодна із сторін оскаржуваних правочинів не оспорює дійсну волю на їх укладення, зокрема на відчуження товару.

Стаття 134 ГК України визначає право власності як основне речове право у сфері господарювання, та встановлює, що суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом. В силу приписів статті 147 ГК України майнові права суб`єктів господарювання захищаються законом.

Аналіз зазначених положень в сукупності зі встановленими обставинами відсутності обмежень щодо відчуження майна за спірним договором свідчить про те, що відповідач-1 як суб`єкт господарювання був власником відчужуваного майна та мав право на власний розсуд ним розпоряджатись, а тому вчинення договору від 01.10.2019 та договору про внесення змін від 30.07.2022 є реалізацією відповідачем-1 свого права власності відносного належного йому майна.

Щодо доводів позивача з приводу пов`язаності юридичних осіб відповідачів.

За загальним правилом, заінтересованими особами стосовно боржника можуть бути: особа, створена за участю боржника; юридична особа, що здійснює контроль над боржником; особа, контроль над якою здійснює боржник; особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи; власники (учасники, акціонери) боржника; керівник боржника; особи, які входять до складу органів управління боржника; головний бухгалтер (бухгалтер) боржника. Цей перелік осіб не є вичерпним, а може бути розширеними в залежності від конкретних обставин.

Відповідно до наведеного у Податковому кодексі України визначення терміну "пов`язані особи" - це юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають таким ознакам, юридична особа, що здійснює контроль за господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку; фізична особа або члени її сім`ї, які здійснюють контроль за платником податку (п.п.14.1.159 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

У статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" міститься визначення поняття контролю, як вирішального впливу однієї чи декількох пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб на господарську діяльність суб`єкта господарювання.

Відповідно до частин першої та другої статті 89 ГК України управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

Вказуючи про пов`язаність відповідачів у цій справі, позивачем на підтвердження таких доводів надано ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 21.07.2021 у справі №464/4522/21, у якій зазначено про розгляд судом клопотання слідчого ОВС першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління розслідувань ГУ ДФС у Львівській області про надання дозволу на проведення обшуку автозаправної станції, що належить ТОВ "ПАРТНЕРС КОМПАНІ", котре обґрунтовано матеріалами досудового розслідування в межах кримінального провадження №0000053 від 10.06.2021, де встановлено реалізацію незаконно виготовленого пального групою підприємств ТОВ "БРСМ Нафта", до якої входить зокрема ТОВ "КАТМА ГРУП"; одним із бенефініціарів ТОВ БРСМ-НАФТА" є ОСОБА_1 , яка одночасно виступає одним із засновників та учасників ТОВ «Українські енергетичні системи».

Щодо даного твердження суд бере до уваги, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, єдиним засновником та учасником ТОВ «Катма груп» є ОСОБА_2 , а учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські енергетичні системи» є дві особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Наведене спростовує доводи позивача про те, що відповідачі є пов`язаними через фізичну особу ОСОБА_1 .

Тобто доводів чи доказів на підтвердження того, що відповідачі є заінтересованими особами чи пов`язаними особами, в розумінні наведених норм закону матеріали справи не містять і таких позивачем не надано. Входження ТОВ "КАТМА ГРУП" в групу підприємств ТОВ "БРСМ НАФТА" не свідчить про пов`язаність осіб через громадянку ОСОБА_1 , адже будучи одним із засновників ТОВ "Українські енергетичні системи" остання не здійснює контроль над господарською діяльністю ТОВ "КАТМА ГРУП" в розумінні податкового законодавства, ОСОБА_1 не входить в органи управління, не є учасником, директором чи головним бухгалтером ТОВ "КАТМА ГРУП".

Крім того, ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 21.07.2021 не встановлено обставин "пов`язаності юридичних осіб", що входять до групи підприємств ТОВ "БРС НАФТА", а оскільки такі підприємства займаються переробкою пального (зокрема, ТОВ "КАТМА ГРУП" видом діяльності якого згідно КВЕД є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (основний), виробництво продуктів нафто перероблення, виробництво іншої хімічної продукції, н.в.і.у., діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами, діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, неспеціалізована оптова торгівля, роздрібна торгівля пальним, складське господарство, виробництво добрив і азотних сполук), то виходячи саме з обставин реалізації незаконно виготовленого пального даними підприємства і було обґрунтовано слідчим ОВС подане до суду клопотання, а не в розумінні здійснення ТОВ "БРСМ НАФТА" контролю над господарською діяльністю юридичних осіб платників податку як це трактує позивач.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оспорюваний договір укладено у письмовій формі, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договір підписано уповноваженими представниками обох сторін, сторонами виконано умови договору, а саме: відповідач-1 отримав обумовлену суму в якості оплати товару, а відповідач-2 отримав у власність оплачений товар, що підтверджує відповідність договору від 01.10.2019 та договору про внесення змін від 30.07.2022 внутрішній волі сторін, такі дії були направлені на реальне настання правових наслідків; матеріали справи не містять фактичних даних щодо невідповідності їх чинному законодавству.

Наведене в сукупності підтверджує добросовісність поведінки боржника за виконавчим документом від 12.11.2021, виданим судом у справі №921/356/21.

Суд звертає також увагу на те, що згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, а тому у разі, якщо сторони, які укладають договір, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, то правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), з одночасним посиланням на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути підстава, передбачена статтею 234 ЦК України (фіктивний правочин).

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Твердження позивача про порушення відповідачами принципу добросовісності та розумності обумовлено тим, що саме за рахунок спірного майна позивач отримав би задоволення своїх грошових вимог, не є достатнім для того, щоб він міг ставити під сумнів правомірність спірних правочинів.

Суд не ставить під сумнів наявність у відповідача-1 грошових зобов`язань перед позивачем, відповідальність за виконання яких він має нести, в тому числі, всім належним йому майном, а також можливість оспорення кредитором договору, укладеного з метою уникнення такої відповідальності. Однак, такі обставини мають бути доведені належними і достовірними доказами. При цьому лише наявність у боржника непогашених грошових зобов`язань не дає кредитору достатніх підстав оскаржувати будь-які вчинені боржником правочини, тим більше тих, які укладені та почали виконуватись задовго до стягнення заборгованості за судовим рішенням перед позивачем, тим самим фактично обмежуючи його господарську діяльність за відсутності належних правових підстав.

Матеріали справи не містять доказів вчинення фіктивних правочинів з сторони відповідачів у справі, які б підтверджували їх укладення без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися, оскільки здійснення 100% передоплати за товар, реальна передача товару по Актах прийому-передачі, оформлення та подача до органів податкового контролю податкових накладних, повернення відповідачу-2 в судовому порядку надмірно сплачених коштів за товар, переконливо свідчать про реальне виконання відповідачами договору від 01.10.2019 та договору про внесення змін від 30.07.2022.

Між тим, з огляду на наведені вище критерії недійсності фраудаторного правочину, як фіктивного позивач, з урахуванням сутності принципу змагальності господарського судочинства, має довести, що сторони оспорюваного договору, діючи очевидно недобросовісно та зловживаючи правами на шкоду позивачу як стягувачу (кредитору), мали спільний умисел на використання оспорюваного правочину виключно з метою унеможливлення звернення стягнення на майно відповідача-1 та задоволення вимог кредитора за рахунок боржника, який не виконує власні зобов`язання.

Натомість одне лише посилання на обставини укладення спірного договору без наміру відчужити майно, є лише припущенням, доки позивачем не буде надано відповідних належних і достатніх доказів того, що такі обставини дійсно існували на момент укладення спірного договору.

Отже, судом не встановлено обставин, які б давали підстави дійти висновку про фіктивність договору від 01.10.2019 та договору про внесення змін від 30.07.2022.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку що стверджувані позивачем в заявленому позові обставини спростовуються матеріалами справи, а тому в позові слід відмовити.

Щодо інших аргументів сторін у справі суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

Висновки господарського суду.

За приписами частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок, викладений у постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Обставини, на які посилається відповідач-1 у справі, щодо відсутності оригіналу договору від 01.10.2019 через його неналежне зберігання, що призвело до фізичного знищення та обставини його пред`явлення суду під час розгляду скарги на дії приватного виконавця в межах справи №921/356/21, а також обставини, встановлені судом щодо його виконання зі сторони Покупця в частині здійснення оплати Товару, на думку суду є більш переконливими, аніж твердження позивача про його укладеність в 2022 році.

Відтак, момент укладення договору (01.10.2019) та початок його виконання (внесення 100% передоплати - жовтень 2019- квітень 2020) підтверджують, що позивачем на той час ще не набуто права вимоги до відповідача-1 щодо стягнення заборгованості, встановленої судовим рішенням від 12.10.2021 у справі №921/356/21.

В даному випадку, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову, а також недоведеність позивачем належними, допустимими та достовірними доказами наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваних правочинів недійсними, факту порушення його прав чи інтересів з боку відповідача-1 укладенням договору від 01.10.2019 та договору про внесення змін від 30.07.2022, а також того, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) не додержано встановлених статтею 203 ЦК України вимог, враховуючи положення статті 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, що в сукупності виключає можливість задоволення позову про визнання недійсними правочинів.

Судові витрати.

Судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору, в силу ст.129 ГПК України, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 47, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 219, 220, 222, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено та підписано 30.06.2023.

Суддя Н.О. Андрусик