ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

10 липня 2023 року м.Харків Справа № 913/224/23

Провадження №34/913/224/23

Суддя Господарського суду Луганської області Іванов А.В., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», м. Київ,

до боржника - Фізичної особи-підприємця Крєтова Сергія Сергійовича , м. Сєвєродонецьк Луганської області,

про видачу судового наказу на суму 118 994 грн. 48 коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулося до Господарського суду Луганської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою до Фізичної особи-підприємця Крєтова Сергія Сергійовича , в якій просило стягнути з боржника заборгованість за Договором про надання кредиту №438479-КС-001 від 02.12.2021 в розмірі 118 994 грн. 48 коп., з яких 40 000 грн. 00 коп. сума прострочених платежів по тілу кредиту, 72 994 коп. 48 коп. сума прострочених платежів по процентах та 6 000 коп. 00 коп. сума прострочених платежів за комісією.

В обґрунтування вказаної заяви стягувач зазначає, що надав боржнику грошові кошти в сумі 40 000 грн. 00 коп. Натомість, за твердженням заявника, внаслідок неналежного виконання умов Договору у боржника утворилася заборгованість в загальному розмірі 118 994 грн. 48 коп.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2023 заяву №913/224/23 передано на розгляд судді Іванову А.В.

Розглянувши, подані заявником матеріали, суд зазначає наступне.

Положеннями ч.ч. 1-2 ст. 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається у письмовій формі та підписується заявником.

До заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.п. 3-4 ч. 3 ст. 150 ГПК України).

Перевіркою матеріалів заяви про видачу судового наказу встановлено, що заявником на підтвердження укладання між сторонами Договору були надані Договір про надання кредиту №438479-КС-001 від 02.12.2021, Пропозиція (оферта) про укладання Договору про надання кредиту №438479-КС-001 від 02.12.2021, Прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору №438479-КС-001 від 02.12.2021, Анкету клієнта від 19.06.2023 та Візуальну форму послідовності дій Клієнта та Товариства.

Вказані документи надані як електронні докази в письмовій формі (електронна форма документу).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Так, згідно з п. 12, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Суд звертає увагу заявника, що електронний доказ в письмовій формі не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, якщо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Згідно з ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Частинами 3, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, без накладеного електронного цифрового підпису електронний документ не може вважатися створеним і тому не може розглядатися судом як доказ.

Відповідна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 28.12.2019 у справі №922/788/19, від 19.01.2022 у справі №202/2965/19).

Однак, до заяви не було додано жодних належних доказів на підтвердження того, що саме боржник підписав вказаний Договір про надання кредиту шляхом накладення електронного цифрового підпису/кваліфікованого електронного підпису (у т.ч. роздруківка ЕЦП/КЕП на паперовому носії договору, де вказано відповідний штрих-код та/або QR-код, із зазначенням ПІБ підписувача, №, дату нанесення, номер сертифіката підпису, тощо).

Разом з тим, заявник стверджував, що Договір про надання кредиту №438479-КС-001 від 02.12.2021 було укладено шляхом направлення боржнику пропозиції (оферти) та прийняття її останнім за допомогою введення одноразового ідентифікатора G-0966, відправленого йому СМС-повідомленням на номер телефону вказаний в заявці.

До заяви заявник додав Правила про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям товариством 2020 року (далі - Правила).

Відповідно до п. 1.4.1. Правил акцептом є відповідь заявника про повне та безумовне прийняття пропозиції (оферти) кредитодавця укласти договір в електронній формі. Акцепт здійснюється в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця шляхом надсилання електронного повідомлення кредитодавцю, яке підписане шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

При поданні заявки заявник зобов`язаний вказати повні точні та достовірні особисті дані, що необхідні для прийняття кредитодавцем рішення про можливість надання кредиту. У разі використання електронної автентифікації заявника за допомогою його даних в банку, де він обслуговується (BANKID) заявник зобов`язаний перевірити актуальність, повноту та точність даних (п. 2.10 Правил).

Згідно із п.п. 3.1.1. Правил після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання кредиту в особистому кабінеті заявника відображається оферта, яка є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у цих правилах, які є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення заявнику, після отримання заявником оферти (безпосередньо до використання заявником електронного підпису) заявнику надсилається одноразовий ідентифікатор.

За приписами п.п. 3.1.4 Правил відповідь заявника/позичальника, якому адресована пропозиція укласти договір про надання кредиту, про повне та безумовне її прийняття (акцепт) надається шляхом надсилання електронного повідомлення кредитодавцю, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію».

Позичальник отримує підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, у момент укладення договору (п.п. 3.1.5 Правил).

Згідно п.п. 3.1.6 Правил укладаючи договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи (в тому числі договір про надання кредиту), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентним за значенням документам у письмовій формі, підписаним власноруч, що відповідає положенням ст.11 Закону України «Про електрону комерцію».

Відтак, згідно правил Договір міг бути укладений в електронній формі, шляхом його підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Проте, належних доказів, які б підтверджували, що боржник підписав Договір з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором заявником надано не було.

Оскільки в реквізитах сторони позичальника в тексті Договору зазначено, що його підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-0966 02.12.2021 18:19:48. Зі сторони кредитодавця будь-яка вказівка на підписання Договору в його тексті взагалі відсутня.

Як відсутні й дані про використання електронного підпису/одноразового ідентифікатора боржником (позичальником) в інших долучених до заяви документах, а саме Пропозиції укласти Договір, Прийнятті (акцепті) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору, Анкеті клієнта тощо.

Відтак, належні докази підписання Договору про надання кредиту та вищенаведених документів боржником з використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором в матеріалах заяви відсутні.

Водночас, заявник посилався на те, що Договір про надання кредиту було укладено з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Окрім зазначених документів заявник надав Візуальну форму послідовності дій Клієнта та Товариства щодо укладення електронного Договору про надання кредиту №438479-КС-001 від 02.12.2021 в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті www.my.bizpozyka.com у виді таблиці, в якій навів певну послідовність дій Клієнта та Товариства, зазначаючи дату та час вчинення таких дій, опис дій та їх виконавця.

Зокрема, відправлення в СМС-повідомленні на номер телефону клієнта одноразового ідентифікатора G-0966 та акцептування клієнтом умов оферти, шляхом надсилання Товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором G-0966 (дані в електронній формі у вигляді алфавітно цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти договір, та надсилаються іншій стороні цього договору).

Отже, у вказаній Візуальній формі заявник наводить ряд дій, зокрема, щодо відправлення боржнику одноразового ідентифікатора, ведення його боржником і підписання таким чином Договору. Однак вказана Візуальна форма не підтверджує дійсність вчинення таких дій, а лише перераховує їх послідовність із зазначенням дати та часу їх вчинення, описує такі дії та зазначає як їх виконавця Клієнта або Товариство.

Відтак, доказів на підтвердження того, що вказаний одноразовий ідентифікатор G-1989 дійсно було відправлено в СМС-повідомленні на номер телефону Клієнта та отримано ним, а в подальшому введено останнім, а отже підписано таким одноразовим ідентифікатором і тим самим укладено Договір заявником не надано.

Крім того, матеріали заяви не містять доказів належності номеру телефону зазначеного у Візуальній формі саме Фізичній особі-підприємцю Крєтову Сергію Сергійовичу та вчинення саме останнім юридично значимих дій, спрямованих на укладення кредитного договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика».

До того ж, вказана Візуальна форма складена та підписана представником заявника в односторонньому порядку і доказів того, що наведена в ній інформація дійсно отримана з інформаційно-телекомунікаційної системи Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на сайті www.my.bizpozyka.com заявником також не надано.

Таким чином, жодних належних доказів, які б підтверджували надсилання боржнику одноразового ідентифікатора, його введення боржником, а отже підписання і укладення Договору заявником надано не було.

Також згідно п. 1.4.5. та розділу 2 Правил перед тим як кредитодавець надасть заявнику кредит, останній повинен подати кредитодавцю заявку про намір отримати кредит, за результатами розгляду якої кредитодавцем може бути прийнято рішення про можливість надання заявнику кредиту.

Проте, до заяви про видачу судового наказу заявником не надано доказів звернення Фізичної особи-підприємця Крєтова Сергія Сергійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» з відповідною заявкою.

Натомість, заявником було надано Анкету клієнта від 19.06.2023 (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.bizpozyka.com/), складену та підписану його представником в односторонньому порядку.

В той же час доказів підписання цієї Анкети боржником суду надано не було, а тому вона не може вважатись належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 76-77 ГПК України на підтвердження достовірності відомостей зазначених в ній, зокрема номера телефону та номера банківського рахунку/банківської картки.

При цьому, заявник зазначав, що на виконання умов Договору грошові кошти в сумі 40 000 грн. були перераховані заявником на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , на підтвердження чого надав довідки від 23.06.2023, видані Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Елаєнс».

Однак, ні в умовах Договору, ні в Пропозиції (оферті) про укладання Договору про надання кредиту, ні в Прийнятті (акцепті) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору про надання кредиту №438479-КС-001 від 02.12.2021 не містяться дані про банківський рахунок позичальника або банківську картку, на яку будуть перераховані грошові кошти, зокрема банківську картку № НОМЕР_1 .

В Анкеті клієнта від 19.06.2023, в якості номеру банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів зазначено № НОМЕР_1 .

Проте, як зазначалося вище, вказана Анкета була складена та підписана представником заявника в односторонньому порядку і не може вважатись належним та допустимим доказом на підтвердження належності зазначеного в ній номера банківської картки боржнику.

Наразі будь-які інші докази того, що банківська картка № НОМЕР_1 належить боржнику в матеріалах заяви також відсутні.

Як вбачається з матеріалів, заявником на підтвердження перерахування боржнику коштів у кредит, не надано належного доказу - передбаченого законодавством розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку.

Наданий заявником складений в односторонньому порядку розрахунок заборгованості не може бути розцінений судом в якості належного доказу на підтвердження заявлених в заяві про видачу судового наказу вимог, оскільки на відміну від банківської виписки не відображає факт здійснення господарської операції з перерахування коштів з одного банківського рахунку на інший.

В свою чергу, довідки від 23.06.2023, видані Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Елаєнс», не є такими розрахунковими документами, та не підтверджують переказ коштів, операції по банківському рахунку заявника або боржника. Також зазначені довідки не підтверджують проведення касових операцій з видачі боржнику грошових коштів в кредит, тому не є належними доказами перерахування коштів боржнику в розумінні вимог ст.ст. 74, 76-79 ГПК України.

Відтак суд зазначає, що з наданих заявником документів не вбачається за можливе достовірно встановити, чи були перераховані грошові кошти саме на банківський рахунок/банківську карту боржника, оскільки на підтвердження вказаних обставин заявником наразі не долучено належних доказів.

В свою чергу, заявник вказував, що боржник, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог за договором про надання кредиту.

Однак, як вбачається із тексту заяви та розрахунку заборгованості, складеного заявником, часткового погашення не було, оскільки сам заявник зазначив, що на виконання умов Договору боржник здійснив часткову оплату на загальну суму 0,00 грн.

В зв`язку з наведеним вказані посилання заявника не беруться судом до уваги як суперечливі та необґрунтовані.

Положеннями ч. 1 ст. 148 ГПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд звертає увагу заявника на те, що виходячи із загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

Звичайно, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч.1 ст. 155 ГПК України).

Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги.

Таким чином, розглядаючи заяву про видачу судового наказу, суд має встановити обставини виникнення або порушення права грошової вимоги зокрема, й саме в тій сумі, щодо стягнення якої подано відповідну заяву, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Отже, при зверненні заявника до господарського суду із заявою про видачу судового наказу та при викладенні обставин, на яких ґрунтуються вимоги заявника, останнім мають бути зазначені та надані належні, допустимі, достовірні та вірогідні докази, на підтвердження заявлених ним вимог та обставини їх виникнення.

Однак, заявником наразі не надано допустимих та вірогідних доказів, зокрема електронних та/або їх паперових копій, які б підтверджували укладення сторонами договору шляхом обміну електронними повідомленнями, підписання договору, анкети, оферти та акцепту шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відправки боржнику коду, надання останнім номеру свого телефону заявнику та введення коду-ідентифікатору боржником. Також не надано доказів того, що відповідний банківський рахунок/банківська карта, на яку посилається заявник про перерахування коштів, належить саме боржнику.

В свою чергу, надані заявником докази не можуть свідчити про безспірність заявлених заявником вимог про стягнення заборгованості за Договором про надання кредиту №438479-КС-001 від 02.12.2021 в сумі 118 994 грн. 48 коп., тому вони не відповідають засадам наказного провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявником не доведено належними та допустимими доказами укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та Фізичною особою-підприємцем Крєтовим Сергієм Сергійовичем Договору про надання кредиту №438479-КС-001 від 02.12.2021 шляхом обміну електронними повідомленнями з підписанням електронними підписами одноразовим ідентифікатором. Також не доведено, що стороною Договору, отримувачем грошових коштів та боржником є саме Фізична особа-підприємець Крєтов Сергій Сергійович і що кредитні кошти були перераховані саме на його рахунок, а не будь-якої іншої особи.

Отже, із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги заявника на загальну суму 118 994 грн. 48 коп., за якою було подано заяву про видачу судового наказу.

За змістом п.п. 1 та 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням статті 150 цього Кодексу та якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Дослідивши подані заявником матеріали, суд дійшов висновку про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» у видачі судового наказу за вимогою до Фізичної особи-підприємця Крєтова Сергія Сергійовича про стягнення з боржника заборгованості за Договором про надання кредиту №438479-КС-001 від 02.12.2021 в розмірі 118 994 грн. 48 коп., з яких 40 000 грн. 00 коп. сума прострочених платежів по тілу кредиту, 72 994 коп. 48 коп. сума прострочених платежів по процентах та 6 000 коп. 00 коп. сума прострочених платежів за комісією.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше 10 днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Суд звертає увагу заявника, що згідно з ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Разом з цим, суд роз`яснює заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 147, 150-153, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» у видачі судового наказу за вимогою до Фізичної особи-підприємця Крєтова Сергія Сергійовича про стягнення з боржника заборгованості за Договором про надання кредиту №438479-КС-001 від 02.12.2021 в розмірі 118 994 грн. 48 коп., з яких 40 000 грн. 00 коп. сума прострочених платежів по тілу кредиту, 72 994 коп. 48 коп. сума прострочених платежів по процентах та 6 000 коп. 00 коп. сума прострочених платежів за комісією.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання 10.07.2023 та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України, та порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя А.В. Іванов