ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2023 р. Справа№ 910/11489/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Кузьмінській О.Р.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 21.06.2023

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торум"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 (повний текст складено 07.03.2023)

у справі № 910/11489/22 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торум"

про стягнення 4 658 150, 70 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торум" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 4 658 150, 70 грн штрафу, а також 69 872, 26 грн судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 28.03.2023 (згідно дати звернення до канцелярії суду) Товариство з обмеженою відповідальністю "Торум" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/11489/22, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі №910/11489/22 та прийняти нове рішення яким у задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" відмовити повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що умовами договору було визначено те, що спочатку подається повідомлення про намір надати рознарядку, а потім подається рознарядка.

ТОВ «Торум» було отримано від замовника лист від 24.06.2022 № ЦЗВ-20/1746, як письмове повідомлення про намір надати рознарядку (при готовності до надання рознарядки замовник зобов`язується надати постачальнику письмове повідомлення про намір надати рознарядку у якому зазначається обсяг товару, що планується до постачання), і який набув чинності як рознарядка, але згідно умов договору протягом одного робочого дня з дня отримання від замовника повідомлення про намір надати рознарядку.

Також апелянт зазначає, що таким днем є наступний робочий день 26.06.2022. Таким чином висновки суду що кінцевою датою поставки є 24.07.2022 є хибним та суперечать умовам договору, проект якого складав позивач, оскільки кінцевою датою поставки є 26.07.2022 року згідно умов договору в тому числі пункту 3.5. Договору

Апелянт вказує, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку с перший за ним робочий день (п. 5 ст. 254 ЦК України).

Апелянт стверджує, що днем коли лист від 24.06.2022 набув чинності рознарядки, є 26.06.2022, а останнім днем виконання зобов`язання є 26.07.2022, а отже ТОВ «Торум» виконав всі зобов`язання згідно договору та здійснив постачання в повному обсязі і в установлені терміни згідно умов договору

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11489/22. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торум" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

19.04.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи 910/11489/22.

Головуючий суддя Гончаров С.А з 03.04.2023 по 07.04.2023 перебував у відрядженні, а з 10.04.2023 по 05.05.2023 у відпустці.

Судді Шаптала Є.Ю. та Яковлєв М.Л. з 08.05.2023 по 09.05.2023 перебували у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торум" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі № 910/11489/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торум" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/11489/22. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 07.06.2023. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі №910/11489/22.

29.05.2023 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до суду з відзивом на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить суд залишити рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/11489/22 без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торум" без задоволення.

Відзив обґрунтовано тим, що постачальник здійснює поставку товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня надання рознарядки (п. 3.5. Договору). рознарядка датована 24.06.2022. Отже, останнім днем для виконання вказаної рознарядки є саме 24.07.2022

Суддя Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному з 06.06.2023 по 09.06.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 призначено до розгляду в судовому засіданні справу № 910/11489/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торум" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 на 21.06.2023

В судове засіданні 22.06.2023 з`явився представник позивача, відповідача та вільний слухач.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24.06.2022 між позивачем, як замовником та відповідачем. як постачальником було укладено договір, відповідно до якого відповідач зобов`язувався поставити, а позивач прийняти і оплатити нафту і дистиляти (дизельне паливо), назване в подальшому «товар», найменування, марка та кількість якого вказується в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому Договорі (пункт 1.12 договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що рознарядка це заявка позивача на відвантаження товару в якій зазначаються:

- товар переміщення;

- станція призначення,

- обсяг товару, що підлягає поставці;

- станція відправлення товару, за умови надання такої інформації відповідачем на виконання пункту 3.1 цього договору.

Згідно з пунктом 2.3 договору сторони планують за цим договором поставити товар на загальну суму 315 000 000,00 грн (з ПДВ).

Ціна товару, обсяги закупівлі, зазначаються у специфікаціях до даного договору (пункт 2.4 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору відповідач здійснює поставку товару залізничним транспортом загального користування на умовах FCA (Франко-перевізник) станція відправлення в межах України (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» ред. 2010 р.), що має діюче залізничне сполучення між станцією відвантаження та станцією призначення в межах митної території України, пункт призначення за реквізитами вантажоодержувача, які вказуються в рознарядках позивача.

При готовності до надання рознарядки позивач зобов`язується надати відповідачу письмове повідомлення про намір надати рознарядку, у якому зазначається обсяг товару, що планується до постачання.

Відповідач зобов`язаний протягом одного робочого дня (з 8 год 00 хв до 16 год 30 хв) з дня отримання від позивача повідомлення про намір надати рознарядку, повідомити позивачу інформацію про станцію (станції) відправлення товару та вантажовідправника.

Повідомлення про намір надати рознарядку та інформація про станцію (станції) відправлення товару та вантажовідправника, надаються у вигляді сканованих копій шляхом їх направлення із застосуванням електронної пошти, адреси якої визначені сторонами у розділі 14 даного договору (далі - E-mail), та вважаються отриманими з дня їх відправлення у встановленому даним пунктом порядку. Оригінали повідомлення про намір надати рознарядку та інформація про станцію (станції) відправлення товару та вантажовідправника, в подальшому направляються засобами поштового зв`язку (AT «Укрпошта») шляхом направлення цінного листа з описом вкладення та з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно із пунктом 3.2 договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі письмової рознарядки позивача, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності позивача до приймання товару.

Позивач зобов`язаний надати рознарядку відповідачу не пізніше ніж протягом 1 (одного) робочого дня з дати отримання інформації про станцію (станції) відправлення та вантажовідправника, наданої відповідачем на виконання пункту 3.1 цього договору.

У випадку ненадання відповідачем інформації про станцію (станції) відправлення товару, вантажовідправника у строки, передбачені умовами пункту 3.1 цього договору, рознарядка надається позивачем у встановленому умовами даного договору порядку, при чому пов`язані із невиконанням відповідачем вимог пункту 3.1 цього договору ризики та додаткові витрати покладаються на відповідача.

Зі сторони позивача рознарядка підписується з урахуванням вимог Статуту позивача щонайменше двома уповноваженими особами з числа таких:

- керівник (особа, що виконує його обов`язки) філії «ЦЗВ» позивача;

- перший заступник керівника (особа, що виконує його обов`язки) філії «ЦЗВ» дозволом на поставку та є підтвердженням готовності позивача до приймання товару;

- заступники керівника (особи, що виконують їхні обов`язки) філії «ЦЗВ» позивача;

- керівники відповідних структурних підрозділів філії «ЦЗВ» позивача.

Позивач не несе відповідальності за не надання рознарядок (надання не в повному обсязі), якщо це є наслідком зміни планів постачання та фінансування Позивача.

Рознарядка надається відповідачу у вигляді сканованої копії шляхом її направлення із застосуванням електронної пошти, адреси якої визначені сторонами у розділі 14 даного договору (далі - E-mail), та вважається отриманою з дня її відправлення у встановленому даним пунктом порядку. Оригінал рознарядки в подальшому направляється позивачем засобами поштового зв`язку (АТ «Укрпошта») на адресу відповідача шляхом направлення цінного листа з описом вкладення та з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

За необхідності, рознарядка може бути відкоригована позивачем за взаємною згодою сторін, про що обов`язково повідомляється відповідач.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що відповідач здійснює поставку товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня надання рознарядки.

Поставка товару підтверджується актом прийому-передачі (пункт 3.7 договору).

Датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, що підтверджується штампом станції відправлення в межах України на накладній (залізничній), на адресу вантажоодержувача - кінцевого одержувача, яка вказуються в рознарядці позивача (пункт 3.9 договору).

Пунктом 4.6 договору передбачено, що при виконанні Відповідачем своїх зобов`язань відносно поставки товару допускається відхилення (толеранс) в кількості фактично поставленого товару в розмірі +0/-3% від кількості товару, зазначеного в рознарядках, позивач сплачує відповідачу вартість фактично отриманого товару.

Розділом 14 договору передбачені реквізити сторін, зокрема зазначений E-mail відповідача: .

24.06.2022 між позивачем та відповідачем була складена відповідна специфікація № 1 до договору, у якій сторони визначили найменування, марку, кількість, вартість та умови поставки товару, а також зазначили, що термін поставки - протягом 30 календарних днів з дня надання рознарядки.

24.06.2022 на виконання умов договору позивачем (у особі філії «ЦЗВ») направлено електронною поштою на E-mail відповідача, що вказаний у розділі 14 договору (), лист ЦЗВ-20/1746, у якому позивач висловив прохання відповідачу здійснити відправку дизельного палива в обсязі 2 500 тонн зі ст. Вигода Одеської залізниці із вказаними в цьому листі (Рознарядці) вантажними реквізитами, зазначивши при цьому, що відповідач повинен здійснити поставку товару протягом 30 календарних днів з дня надання рознарядки.

Цей лист ЦЗВ-20/1746 підписаний двома заступниками виконавчого директора філії «ЦЗВ» позивача, відповідно до вимог пункту 3.2 договору.

Ця обставина підтверджується наданими позивачем копією цього листа (рознарядки) та скріншотом екрану, із якого слідує факт направлення на вище вказану адресу відповідача зазначеного електронного листа. Ця обставина також підтверджується і відповідачем.

Водночас, цей лист був направлений позивачем засобами поштового зв`язку (AT «Укрпошта») на адресу відповідача відповідно до умов пункту 3.2 Договору, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями фіскального чеку поштової квитанції та описом вкладення у цінний лист.

З пояснень позивача слідує, що відповідно до вимог пункту 3.1 договору письмове повідомлення про намір надати рознарядку ним не подавалося, а рознарядка була подана відповідачу одразу без такого попереднього письмового повідомлення.

Наслідків неподання вказаного письмового повідомлення (відмова у виконанні поданої без повідомлення рознарядки чи продовження строків виконання останньої) договором не передбачено.

Як слідує із листа відповідача від 24.06.2022 № 24-06/24, надісланого позивачу у відповідь на вищевказаний лист № ЦЗВ-20/1746 від 24.06.2022, відповідач повідомив про можливість здійснити відвантаження за договором з 24.06.2022 в об`ємі 2 500 тонн зі станції Вигода.

Цим листом відповідач підтвердив можливість здійснити поставку товару з дотриманням викладених у листі № ЦЗВ-20/1746 від 24.06.2022 умов саме з 24.06.2022.

07.07.2022 філією «ЦЗВ» позивача було направлено відповідачу лист від 07.07.2022 № ЦЗВ-20/1894, яким, враховуючи положення пункту 3.2 договору, відкореговано рознарядку, і відповідно до якого позивач погодився щодо здійснення відправки дизельного палива в обсязі 1 460,762 тонн, який залишився за рознарядкою, за відповідними вантажними реквізитами (відправлення 1 460,762 тонн дизельного палива зі ст. Могилів-Подільський Півлденно-Західної залізниці), зазначеними у цьому листі. У цьому листі позивачем наголошено, що термін поставки залишається незмінним з дня отримання першої рознарядки.

11.07.2022 на адресу філії «ЦЗВ» позивача надійшов лист відповідача від 11.07.2022 № 11-07/2, у якому останній просить здійснити заміну станції, а саме замість станції Мигилев-Подольський здійснити відвантаження товару зі станції Вигода в об`ємі 438,372 тонн.

11.07.2022 філією «ЦЗВ» позивача було направлено підповідачу:

- лист від 11.07.2022 № ЦЗВ-20/1936 з проханням здійснити відправку дизельного палива в обсязі 1020,0 тонн, який залишився за рознарядкою, за відповідними вантажними реквізитами, зазначеними у цьому листі. Термін поставки: залишається не змінним з дня отримання першої рознарядки від 24.06.2022;

- лист від 11.07.2022 № ЦЗВ-20/1937 з проханням здійснити відправку дизельного палива в обсязі 428,0 тонн, який залишився за рознарядкою, за відповідними вантажними реквізитами, зазначеними у цьому листі. Термін поставки: залишається не змінним з дня отримання першої рознарядки від 24.06.2022.

27.07.2022 філією «ЦЗВ» позивача було направлено лист до відповідача від 27.07.2022 № ЦЗВ-20/2052 щодо повернення позивачу надмірно сплачених коштів у сумі 504 189,01 грн з ПДВ за недовантажений тоннаж в обсязі 8,003 тонн.

02.08.2022 відповідачем було повернуто кошти на рахунок позивача у вказаній вище сумі, що підтверджується платіжним дорученням від 02.08.2022 № 1822 (копія міститься у матеріалах справи).

Позивач вказував, що протягом терміну дії рознарядки відповідачем своєчасно було поставлено Товар в обсязі 1999,071 тонн на суму 125 941 473,00 грн з ПДВ, що підтверджується актами приймання-передачі товару за період з 30.06.2022 по 24.07.2022 (копії містяться у матеріалах справи).

Позивач, товар в обсязі 492,926 тонн на суму 31 054 338,00 грн було поставлено відповідачем 26.07.2022, що підтверджується актом приймання-передачі товару від 26.07.2022 № 71.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що для його товариства субота та неділі є вихідними днями, у які зокрема поставка товару не здійснюється. Натомість, як зазначено вище, відвантаження товару відповідачем за договором відбувалось і по суботам і в неділю.

Тому, суд першої інстанції погодився із аргументами позивача, що враховуючи особливості здійснення постачання продукції для безперебійного забезпечення функціонування залізничної інфраструктури, кінцевий строк поставки, який припадає на загальний вихідний, у правовідносинах сторін не підлягає перенесенню, оскільки для них ці дні не є вихідними.

Суд першої інстанції встановив, що прострочення поставки продукції за рознарядкою починається з 25.07.2022.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов висновку, що позивачем на підставі пункту 8.4 договору за прострочення строків поставки, виходячи із суми невчасно поставленого товару, нараховано відповідачу 15% штраф на суму 4 658 150,70 грн.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Між сторонами склались правовідносини з договору поставки. Спір у справі стосується наявності підстав для стягнення штрафних санкцій через прострочення строку поставки товару.

Відповідно до частини першої, другої статті 712 ЦК України, з якою кореспондуються положення статті 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством (частина 2 статті 267 ГК).

У статті 663 ЦК визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У силу приписів статтей 525, 526 ЦК України та статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз наведених норм свідчить, що строк поставки товару узгоджується сторонами в договорі.

У справі, яка переглядається сторони узгодили умови й строки поставки у розділі 3 договору.

Поставка товару проводиться партіями тільки на підставі письмової рознарядки замовника (пункт 3.2. договору). Постачальник здійснює поставку товару протягом тридцяти календарних днів з дня надання рознарядки (пункт 3.5. договору).

Водночас, сторони передбачили обов`язковий порядок дій, який передує поданню вказаної вище рознарядки.

Так, пунктом 3.1. договору сторони узгодили, що при готовності до надання рознарядки замовник зобов`язується надати постачальнику письмове повідомлення про намір надати рознарядку, у якому зазначається обсяг товару, що планується до постачання.

Тобто, поданню рознарядки передує надання замовником письмового повідомлення про намір надати рознарядку. Це є обов`язком замовника.

Після отримання відповідного повідомлення у постачальника виникає обов`язок повідомити замовнику інформацію про станцію (станції) відправлення товару та вантажовідправника протягом одного робочого дня (з 8 год 00 хв до 16 год 30 хв) з дня отримання від замовника повідомлення про намір надати рознарядку (абзац 2 пункту 3.1. договору)

Після цього замовник зобов`язаний надати рознарядку постачальнику не пізніше ніж протягом 1 (одного) робочого дня з дати отримання інформації про станцію (станції) відправлення та вантажовідправника (абзац 2 пункту 3.2. договору).

При цьому ризики та додаткові витрати, пов`язані із невиконанням постачальником обов`язку щодо надання інформації про станцію (станції) відправлення та вантажовідправника, покладаються на постачальника (абзац 3 пункту 3.2. договору).

Отже, сторони договору чітко передбачили алгоритм дій, який необхідний для здійснення поставки. Першою обов`язковою передумовою для поставки товару є надання замовником письмового повідомлення про намір надати рознарядку (такий обов`язок замовника сторони чітко узгодили у пункті 3.1. договору). Тільки після цього можливі наступні дії щодо підготовки для передачі товару, оскільки після такого повідомлення у сторін виникає ряд прав та обов`язків для реалізації правовідносин з поставки товару. Зокрема, після цього постачальник має надати інформацію щодо станцій відправлення протягом одного робочого дня (що враховує його інтерес щодо визначення місця розташування товару, оскільки пункт 3.2. договору передбачає покладення тягаря негативних наслідків саме на постачальника у разі не надання такої інформації). І тільки після - замовник має надати рознарядку.

Строк вчинення відповідних дій чітко передбачений у договорі - надання повідомлення замовником, один робочий день для надання інформації постачальником і один робочий день для надання рознарядки. Тобто строк з моменту надання замовником повідомлення про намір і до подання ним рознарядки складає два робочих дні, якщо сторони не вчинили дії раніше. Після цього у постачальника виникає обов`язок поставити товар протягом тридцяти календарних днів.

Як вбачається з матеріалів справи, замовник 24.06.2022 звернувся до постачальника з листом від 24.06.2022 № ЦЗВ-20/1746, в якому вказано, що згідно зі специфікацією №1 до договору поставки прошу вас (постачальника) здійснити відправку дизельного палива в обсязі 2500 тонн за ціною 63 000, 00 грн /тонну, відповідно до пункту 6.1. замовник здійснює попередню оплату в розмірі 100 % вартості партії товару, замовленої згідно із письмовою рознарядкою замовника, протягом 20 календарних днів з дня надання рознарядки у відповідності до наданого постачальником рахунку-фактури на партію товару зі ст. Вигода Одеської залізниці. Термін поставки: постачальник здійснює поставку товару протягом тридцяти календарних днів з дня надання рознарядки.

Суд першої інстанції оцінив вказаний лист, як рознарядку, передбачену пунктом 3.2. договору поставки, мотивуючи це поясненнями позивача, що відповідно до вимог пункту 3.1. договору письмове повідомлення про намір надати рознарядку ним не подавалося, а рознарядка була подана відповідачу одразу без такого попереднього письмового повідомлення.

Північний апеляційний господарський суд вважає такий висновок помилковим і таким, що суперечить положеннями статтей 525, 526, 629, 663, 712 ЦК України з огляду на таке.

Сторонами узгоджено обов`язкову умову для здійснення поставки товару, а саме: надання постачальнику повідомлення про намір надати рознарядку. Це обов`язок замовника.

Наданий замовником лист від 24.06.2022 № ЦЗВ-20/1746 не містить назви "рознарядка", яку б можна було ідентифікувати як таку. Зі змісту вказаного листа також не вбачається, що він є рознарядкою, адже в ньому замовник вказує: "відповідно до пункту 6.1. замовник здійснює попередню оплату в розмірі 100 % вартості партії товару, замовленої згідно із письмовою рознарядкою замовника", "протягом 20 календарних днів з дня надання рознарядки", "термін поставки: постачальник здійснює поставку товару протягом тридцяти календарних днів з дня надання рознарядки". Тобто сам замовник не ідентифікував вказаний лист, як рознарядку, а лише вказував про обов`язки постачальника, які у нього виникнуть з дня надання рознарядки.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 частини 4 статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів; мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення поясненням позивача, що вказаний лист є рознарядкою без наведення мотивів оцінки кожного аргументу та власне умов договору. При цьому суд першої інстанції не навів мотивованої оцінки запереченням відповідача з приводу того, що вказаний лист ним розцінений як повідомлення про намір і узгоджений сторонами порядок подачі окремо повідомлення про намір і рознарядки.

Укладаючи договір сторони мали право очікувати на те, що все, що обумовлене укладеним між ними правочином буде виконано. Це випливає з норми статті 629 ЦК України, якою встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами та відповідає загальноприйнятому принципу pacta sunt servanda (договори повинні виконуватися).

Згідно зі статтями 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суб`єкти господарювання укладають договори на різних, погоджених між ними умовах. Суб`єкти господарської діяльності здійснюють господарську діяльність на власний ризик, самостійно обирають способи поведінки з контрагентами, способи проведення та оформлення господарських операцій тощо (пункт 57 постанови Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 910/4908/21).

Так, за укладеним між сторонами договором поставки позивач свідомо узяв на себе обов`язок надати постачальнику повідомлення про намір надати рознарядку, надати постачальнику час на надання інформації і тільки після цього подати рознарядку.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 27.01.2021 у справі № 910/17876/19, що кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини.

Відповідно позивач не був обмежений в праві погодити у договорі інший порядок поставки товару, зокрема, звернення до постачальника з рознарядкою без письмового повідомлення про намір.

У цьому сенсі Північний апеляційний господарський суд виходить з принципу pacta sunt servanda, у силу якого обов`язку позивача надати відповідачеві письмове повідомлення про намір кореспондується праву (обов`язку) відповідача надати інформацію про станції відвантаження. Не надання відповідачем такої інформації не може нівелювати інше його право щодо початку перебігу строку здійснення поставки, який розпочинається після надання рознарядки, яка подається після надання інформації постачальником. Позиція суду апеляційної інстанції полягає в тому, що на відповідача за умовами договору покладено негативний ризик щодо станції відправки у разі, якщо він не надасть відповідної інформації (що прямо передбачено договором). Однак, на відповідача не може покладатися негативний наслідок у вигляді застосування штрафних санкцій за невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором, зокрема щодо не надання рознарядки. Ризики не вчинення відповідної дії, передбаченої умовами договору, несе позивач. Це витікає з доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).

Задоволення позову замовника внаслідок не вчинення ним самим дій щодо подання рознарядки протягом двох робочих днів з моменту надання письмового повідомлення про намір суперечить принципу pacta sunt servanda, допускаючи ухилення від виконання зобов`язань за договором за нічим не обмеженим розсудом однієї зі сторін договору.

Водночас, суд першої інстанції в порушення наведеної вище позиції витлумачив умови договору проти відповідача незважаючи на те, що проект договору підготовлено позивачем.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, оцінивши встановлені обставини справи щодо (1) чітко визначеного обов`язку замовника вчинити повідомлення про намір, як передумови для звернення з рознарядкою, (2) відсутності у матеріалах справи документу з назвою "рознарядка", (3) наявності лише одного письмового повідомлення (прохання) про здійснення поставки, (4) змісту листа (містить посилання про здійснення поставки після подання рознарядки), вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що наданий позивачем лист від 24.06.2022 № ЦЗВ-20/1746 є рознарядкою, оскільки він суперечить узгодженим сторонам умовам договору (пунктам 3.1., 3.2.) та нормам статтей 525, 526, 627, 629, 663, 712 ЦК України.

Враховуючи те, що повідомлення про намір надати рознарядку позивач подав 24.06.2022, протягом наступного робочого дня відповідач мав надати інформацію щодо станції (станцій) відправлення.

24.06.20222 - п`ятниця, 25.06.2022 - субота. Тобто, обов`язок надати інформацію щодо станцій відправки сплив 27.06.2022 о 16 год 30 хв (абзац 2 пункту 3.1. договору). Відповідно, позивач мав подати рознарядку не пізніше наступного робочого дня, тобто не пізніше 28.06.2022. При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що відповідні дії відповідачем щодо надання інформації і позивачем щодо надання рознарядки могли вчинятися швидше.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідача листом від 24.06.2022 № 24-06/24 повідомив позивача про можливість здійснити відвантаження товару за договором в об`ємі 2500 тонн зі станції Вигода, що фактично є інформацією про станцію відправлення.

Відповідно позивач мав можливість надати рознарядку 24.06.2022 або не пізніше наступного робочого дня. Наступний робочий день припав на 27.06.2022 - понеділок (25.06.2022 - субота, 26.06.2022 - неділя). Водночас позивач рознарядку не надав. Наведене не спростовано сторонами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вчинення сторонами конклюдентних дій щодо виконання умов договору (здійснення безпосередніх поставок і приймання товару) не може нівелювати умов договору, погоджених сторонами, і покладати на постачальника негативні наслідки через недотримання замовником зобов`язання з надання рознарядки. Вимога позивача щодо покладення на постачальника штрафних санкцій, з урахуванням конкретних обставин справи та умов договору, не відповідає, ані умовам укладеного договору, ані стандарту розумної та обачливої поведінки комерсанта. А тому доводи скаржника у вказаній частині визнаються обґрунтованими.

З наведених обставин суд апеляційної інстанції відхиляє посилання суду першої інстанції на відповідь відповідача на лист позивачу № ЦЗВ-20/1746 від 24.06.2022 щодо можливості здійснити відвантаження з огляду на те, що таке повідомлення не може нівелювати обов`язку замовника дотримуватися умов договору і без дотримання таких умов покладення негативного тягаря наслідків на іншу сторону не відповідає положенням статтей 627, 629, 663, 712 ЦК України.

Отже, враховуючи те, що останнім днем надання рознарядки було 27.06.2022, оскільки сторони узгодили що вона подається в наступний робочий день, саме з цієї дати розпочав перебіг строк, передбачений пунктом 3.5. договору і поставка мала бути здійснена до 27.07.2022.

З матеріалів справи вбачається, що поставка останньої партії товару відбулася 26.07.2022, відповідно прострочення з поставки не відбулось, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що зі змісту договору та звичаїв ділового обороту сторін, останні не визначили суботу та неділю днями, у які поставка продукції не здійснюється, оскільки виходячи з актів прийняття-передання товару, постачання товару за договором відбувалося і у вихідні дні і, відповідно, що на такі правовідносини не розповсюджується дія норми частини п`ятої статті 254 ЦК України. У цій частині суд першої інстанції теж прийняв пояснення позивача.

Відповідно до частини п`ятої статті 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Поставка та прийняття товару сторонами у вихідний день не може скасовувати положення норми частини п`ятої статті 254 ЦК України. Інший порядок сторони в договорі не узгоджували.

Так, зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що сторони узгодили виконання тих чи інших зобов`язань у строки, які обраховуються, як в робочими днями (пункти 3.1., 3.2. договору щодо надання інформації та рознарядки), так і календарними (пункт 3.5. щодо поставки товару). Жоден пункт договору не містить положення про те, що частина п`ята статті 254 ЦК України не розповсюджується на правовідносини між сторонами, навпаки сторони узгодили частину строку як в робочих, так і в календарних днях. Суд першої інстанції, здійснюючи таке трактування, поставив відповідача у більш невигідне становище по відношенню до позивача, оскільки таке тлумачення призводить до скорочення строку поставки товару, що не було узгоджено сторонами, і відповідно, підстав для нарахування неустойки.

Суд першої інстанції, прийнявши пояснення позивача, фактично ототожнив можливість поставки товару у вихідний день зі строком виконання зобов`язання, передбаченим пунктом 3.5. договору і частиною п`ятою статті 254 ЦК України, тим самим поставивши відповідача у більш невигідне становище, що не відповідає таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність, передбачених пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України. А тому висновки суду першої інстанції у вказаній частині визнаються необґрунтованими.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення судом першої інстанції мале місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі №910/11489/22 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовляється повністю.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торум" у даній справі та скасування рішення місцевого господарського суду, з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

З урахуванням задоволення апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної та першої інстанції (судовий збір) покладаються на позивача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торум" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/11489/22 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/11489/22 - скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволені позову повністю.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції та у суді апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця".

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торум» (м. Київ, вул. Жилянська, 30/32, оф. 206; ідентифікаційний код 41367994) 104 808 (сто чотири тисячі вісімсот вісім гривень) 39 коп судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

4. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 29.06.2023

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала