ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року Справа № 910/18376/20(918/961/22)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Берун О.О.

за участю представників сторін:

позивача: Григор`єв В.В. - арбітражний керуючий

відповідача: Щербак Є.М. - адвокат

третіх осіб: ТОВ: "Кредитна установа "Інвестиційна" - Білоус Т.А. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" на рішення Господарського суду Рівненської області, ухваленого 11.04.23р. суддею Торчинюком В.Г. у м.Рівному, повний текст складено 20.04.23р. у справі № 910/18376/20(918/961/22)

за позовом Арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича, розпорядника майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "АПОГЕЙ"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредіт Інвестмент Груп"

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна"

про визнання недійсним договору

у межах справи №910/18376/20

за заявою Приватного акціонерного товариства "F&C REALTY"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АПОГЕЙ"

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

1.1. Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2023 у справі № 910/18376/20(918/961/22) у межах справи №910/18376/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АПОГЕЙ" за заявою Приватного акціонерного товариства "F&C REALTY".

1.2. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.04.2023 у справі № 910/18376/20(918/961/22) задоволено позов Арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича, розпорядника майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "АПОГЕЙ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк", за участю третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредіт Інвестмент Груп", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна".

1.3. Визнано недійсним укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Апогей" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" договір №2-22/02 від 22.02.2021 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за попередніми договорами.

1.4. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" на користь Арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича 2 481,00 грн судового збору.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Частиною 1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що правочини вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передує відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом в межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам. Даною нормою наведено відповідні підстав, за яких такі правочини можуть бути визначні недійсними.

2.2. Матеріалами справи стверджено, в даному випадку наявні дві з наведених в КУзПБ підстави, зокрема боржник взяв на себе зобов`язання передати актив в сумі 214 154 752, 00 грн. за ціною 1 000 000, 00 гри., що становить 0,47% від його вартості та таким чином боржник здійснив відчуження активів за піною очевидно нижче ринкової, що призвело до подальшої неспроможності вчасно розрахуватися із кредиторами.

2.3. Судом встановлено, що із наданого відповідачем відзиву на позовну заяву, не вбачається та не надано жодних доказів та не вказано мотивів для укладення спірного договору які б обґрунтували його укладення з позитивної для боржника сторони у фінансовому питанні та питанні його подальшої вигоди від укладення такого правочину та подальшої платоспроможності.

2.4. Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів. Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

2.5. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може" (правовий висновок постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18; аналогічні за змістом висновки стосовно фраудаторних правочинів висловлено Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011).

2.6. Матеріалами справи встановлено, що за умовами оспорюваного договору актив ТОВ "Апогей" вартістю 214 154 752, 00 було відступлено за 1 000 000, 00 грн. оспорюваний договір укладався директором ТОВ "Апогей" Конкіним Романом Вікторовичем, який усвідомлював факт вчинення цього оспорюваного договору всупереч інтересам та волевиявленню ТОВ "Апогей" яке представляв, розумів збитковість, невигідність умов та непропорційність для ТОВ "Апогей" оспорюваного договору, та в силу своїх повноважень директора повинен був, передбачати настання невигідних для ТОВ "Апогей" наслідків, проте свідомо допустив їх настання. Протиправна поведінка посадової особи ТОВ "Апогей" полягає у неналежному, непропорційному та недобросовісному відступленні права вимоги на суму 214 154 752, 00 грн., без дотримання меж нормального господарського ризику, при зловживанні своїм посадовими обов`язками за власним умислом (розсудом), прийнятті очевидно необачних, марнотратних рішень, в результаті яких ТОВ "Апогей" зазнало збитків на суму 213154752,00 грн. Вказані дії керівництва ТОВ "Апогей" призвели до завдання збитків товариству, а також його неплатоспроможності.

2.7. Правочином, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним правочином), може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин. Застосування конструкції "фраудаторності" при односторонньому правочинові має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати односторонній правочин як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься те, що внаслідок вчинення одностороннього правочину відбувається унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг майна. Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).

2.8. Судом встановлено, що оспорюваний договір порушує права ТОВ "Апогей" на мирне володіння своїм майном на суму 214 154 752,00 грн., призводить до непропорційного та некомпенсованого виведення активів на вказану суму, є збитковим та невигідним для ТОВ "Апогей" та перешкоджає реалізувати своє право як кредитора заявити вимогу на суму 214 154 752,00 грн. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна". Арбітражним керуючим доведено ґрунтовність позову і в свою чергу, відповідачем не спростовано підставності позову, не надано доказів які б спростовували наведені у позовній заяві обставини та факти.

3. Доводи осіб, які подали апеляційні скарги; короткий зміст вимог апеляційних скарг.

3.1. Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2023 у справі №910/18376/20(918/961/22).

3.1.1. В апеляційній скарзі скаржник просить cкасувати рішення Господарського суду Рівненської області у справі №910/18376/20(918/961/22) від 11.04.2023 повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову розпорядника майна ТОВ "АПОГЕЙ" арбітражного керуючого Григор`єва В.В. відмовити повністю.

3.1.2. ТОВ «ФК «Артфінброк» вважає оскаржуване рішення суду від 11.04.2023 незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуально права. Скаржник зазначає, що між ТОВ «Апогей», як Цесіонарій, та ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп», як Цедент, були укладені Попередні договори. Попередній договір №02/12/2019 про порядок здійснення договору цесії від 03.12.2019, на виконання його ТОВ «Апогей» перераховано ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» 17 560 764, 20 грн. Попередній договір про відступлення права вимоги та майнових прав за кредитними договорами, забезпечення та кредиторської заборгованості від 17.01.2020, на виконання його ТОВ «Апогей» перераховано ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» 98 121 000, 00 грн. Попередній договір №03/06/2020 про порядок здійснення договору цесії (відступлення права вимоги) від 03.06.2020, на виконання його ТОВ «Апогей» перераховано ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» 98 472 987, 81 грн.

3.1.3. Проте, ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» порушив свої зобов`язання перед ТОВ «Апогей», передбачені Попередніми договорами, не уклав договори відступлення права вимоги (купівлі-продажу) та не повернув кошти, сплачені йому ТОВ «Апогей» , у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. Більш того, ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» у справах №910/18376/20(918/88/22) та №910/14932/21 взагалі не визнає наявність грошових зобов`язань перед ТОВ «Апогей» у зв`язку із проведенням як він зазначає заліку зустрічних однорідних вимог з ТОВ «Апогей» актом від 09.09.2020.

3.1.4. Апелянт зазначає, що 22.02.2021 між ТОВ «Апогей», як Первісний кредитор, та ТОВ «ФК «Артфінброк», як Новий кредитор, був укладений Договір №2-22/02 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за Попередніми договорами. З урахуванням пункту 1.1.4 вказаного Договору, 22.02.2021 у ТОВ «ФК «Артфінброк» виникло право вимоги до ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» Попередніми договорами у розмірі 214 154 752, 01 грн.

3.1.5. 03.03.2021 між ТОВ «ФК «Артфінброк», як Первісний кредитор, та ТОВ «КУ «Інвестиційна», як Новий кредитор, був укладений Договір №03/03-1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за Попередніми договорами. Право вимоги належить Первісному кредитору на підставі Договору №2-22/02 від 22.02.2021 року про відступлення права вимоги грошових зобов`язань укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Апогей». Отже, 03.03.2021 у ТОВ «КУ «Інвестиційна» виникло право вимоги до ТОВ «Кредіт Інвестмент» за Попередніми договорами у розмірі 213 154 752, 01 грн

3.1.6. Арбітражний керуючий Григор`єв В.В. просить визнати недійсним Договір №2-22/02 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань від 22.02.2021, укладений між ТОВ «Апогей» та ТОВ «ФК «Артфінброк», за Договором про відступлення права вимоги від 02.10.2020. Підставою позову визначено п.2-3 ч.1 ст.42 КУзПБ. Також, арбітражний керуючий підставою позову зазначав загальні засади цивільного судочинства, передбачені статтями 3 ,13, 509 ЦК України. Проте, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем не доведено, по-перше, що оспорюваний правочин завдав збитків боржнику або кредиторам. По-друге. що укладання оспорюваного правочину призвело до неплатоспроможності ТОВ «Апогей» або неможливості виконання ним його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково. По-третє, що майнові права відчужено за цінами нижчими від ринкових та що в цей момент майна ТОВ «Апогей» було недостатньо для задоволення вимог кредиторів.

3.1.7. Арбітражним керуючим не надано жодних належних допустимих, достовірних та вірогідних доказів у розумінні ст.ст.73, 76-79 ГПК України, які б дозволяли встановити обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги. В силу загальних положень ст.ст. 3 ,15,16 ЦК України арбітражний керуючий Григор`єв В.В. як особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинен довести конкретні факти порушення майнових прав та інтересів, а саме: має довести, які саме права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права буде захищено та відновлено.

3.1.8. Так, в оскаржуваному рішенні зазначено, що «на переконання Арбітражного керуючого Григор`єва В.В. укладений 22 лютого 2021 року між ТОВ "Апогей" та ТОВ "Фінансова компанія "Артфінброк" договір №2-22/02 про відступлення права, є таким, що порушує права боржника (ТОВ "Апогей") та укладений у підозрілий період та завдав збитків боржнику, а тому такий договір слід визнати недійним». Тобто, навіть сам суд визнає, що позов ґрунтується на внутрішньому переконанні заявника, а не на доказах. До позовної заяви додані лише договори, Позивачем не надано жодного доказу на обґрунтування позовних вимог або на спростування заперечень Відповідачів. В процесі судового розгляду арбітражним керуючим Григор`євим В.В. було надано єдиний документ, яким арбітражний керуючий обґрунтовує свої вимоги є звіт від 27.01.2023. Однак з огляду на порушення процедури подання цього доказу він не був врахований судом при прийнятті оскаржуваного рішення

3.1.9. В свою чергу ТОВ «ФК «Артфінброк» та ТОВ «Апогей» заперечували проти прийняття звіту від 27.01.2023 як доказу у справі з тих підстав, що він не відповідає вимогам ст.ст. 73, 76, 77, 78 ГПК України щодо належності, допустимості та достовірності доказів, викликає сумнів з приводу його достовірності, оскільки неможливо здійснити аналіз фінансово-господарської діяльності ТОВ «АПОГЕЙ» за три роки (2019-2021) за один день, до того ж в день його замовлення; аналіз фінансово-господарської діяльності ТОВ «АПОГЕЙ» проведений за відсутності необхідних документів, що впливає на повноту та достовірність результатів; аналіз є передчасним з огляду на відсутність висновків судової експертизи, про необхідність якої заявлялось ТОВ «ФК «АРТФІНБРОК»; існування обґрунтованих сумнівів щодо кваліфікації суб`єкта оціночної діяльності, звіт від 27.01.2023 поданий з пропуском процесуального строку на подання доказів, всупереч вимог ч.2, 4 ст.80, п.8 ч.3 ст.162 ГПК України; звіт від 27.01.2023 не надсилався та не надавався іншим учасникам справи, всупереч вимог ч.9 ст.80 ГПК України. Жодного іншого доказу в обґрунтування своїх вимог Григор`євим В.В. в матеріали судової справи не було надано.

3.1.10. Єдиною підставою в судовому рішенні для визнання правочину недійсним - де судом математичним шляхом було визначено відсоток суми оплати за договором від суми відступлених майнових прав. І де суд визнав достатнім для задоволення позову. Однак, по-перше, матеріали справи взагалі не містять інформації про ринкову вартість майнових прав, які були відступлені за оспорюваним договором, що може підтверджуватись звітом суб`єкта оціночної діяльності про оцінку майнових прав або висновком судового експерта з цього ж питання. В свою чергу зазначеної інформації також не має у звіті від 27.01.2023. При цьому звіт за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності не може підміняти звіт про оцінку майнових майна.

3.1.11. Апелянт звертає увагу на Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та зазначає, що відсутність у матеріалах справи звіту про незалежну оцінку майна боржника, виконаного суб`єктом оціночної діяльності/судовим експертом, - тобто доказу про ринкову ціну відповідного майнового права боржника - унеможливлює задоволення позову про недійсність правочину на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 42 КУзПБ. При цьому арбітражний керуючий Григор`єв В.В. навіть не повідомляє, що йому заважало замовити звіт про оцінку майнових прав та долучити його до позову як того вимагає процесуальний закон. Звітом має підтверджуватись збитковість правочину. По-друге, арбітражним керуючим не доведено, що майнові права могли бути відступлені будь-якій третій особі за більш високою ціною, ніж за оспорюваним договором; не доведено, що оспорюваний правочин призвів до неплатоспроможності боржника або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

3.1.12. Разом з тим, у поясненнях ТОВ «ФК «Артфінброк» зазначав, що у пов`язаних із цією справою справах № 910/18376/20(918/88/22) та №910/14932/21 ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» («КІГ») надало суду позовну заяву та докази, серед яких наявні первинні документи, зокрема Акт від 09.09.2020 року зарахування однорідних зустрічних вимог між ТОВ «КІГ» та ТОВ «Апогей» за попереднім договором №03/06/2020 про порядок здійснення договору цесії (відступлення права вимоги) від 03.06.2020, згідно з якими воно доводить суду, що: а) у ТОВ «КІГ» відсутня заборгованість перед ТОВ «Апогей» за Попереднім договором № 03/06/2020 від 03.06.2020 року, навіть наявна ще зустрічна заборгованість у ТОВ «Апогей» перед ТОВ «КІГ» у сумі 35 935 559, 79 грн. (пункт 5 Акту зарахування), в) ТОВ «КІГ» в позові у справі №910/14932/21 зазначає про недійсність Попереднього договору № 03/06/2020 від 03.06.2020 року, що в свою чергу може свідчити про часткову недійсність договору відступлення прав вимоги між ТОВ «Апогей» та ТОВ «ФК «Артфінброк» № 02-22/01 від 22.02.2021 р. Ця обставина може свідчити про безпідставність позову арбітражного керуючого Григор`єва В.В. у цій справі № 910/18376/20(918/961/22), Зазначене підтверджується рішення суду від 06.09.2022 у справі № 910/18376/20(918/88/221. постановою апеляційного господарського суду від 29.11.2022 у цій справі, а також рішенням суду від 08.08.2022 у справі № 910/14932/21 та ухвалами апеляційного господарського суду у справі №910/14932/21 від 11.01.2023, 15.02.2023, 22.03.2023, 29.03.2023.

3.1.13. Враховуючи викладені обставини, скаржник зазначає, що КУзПБ вказує, що правочини, вчинені у підозрілий період можуть бути визнані недійсними за наявності належних, допустимих та достовірних доказів, проте арбітражний керуючий Григор`єв В.В. та суд вважають такі правочини автоматично недійсними. Суд, зазначаючи в оскаржуваному рішенні про збитковість правочину, не зазначає жодним чином, кому саме з кредиторів спричинені збитки та в якому розмірі. При цьому, враховуючи правові позиції Верховного Суду, в даній категорії спорів тягар доказування покладається саме на позивача (заявника), а не на відповідачів. Проте, арбітражним керуючим Григор`євим В.В. не доведено жодними належними, допустимими та достовірними доказами обставини, які мають значення для справи і на які він міг би посилатись як на підставу своїх вимог про визнання договору недійсним, всупереч ст.ст.13, 73-74, 76-78 ГПК України. Загалом жодний документ у справі не містить інформації щодо ринкової ціни відчуженого майнових прав, хоча визначальним для застосування відповідної підстави ст. 42 КУзПБ є саме ринкова ціна на нього, як і не містить доказів, що його укладання призвело до негативних наслідків та завдало збитків боржнику або його кредиторам. А від так даний позов ґрунтується виключного на припущеннях. В той же час суд за відсутності будь-яких доказів з боку заявника в оскаржуваному рішенні зазначає про відсутність їх спростування з боку відповідачів: «арбітражним керуючим доведено ґрунтовність позову і в свою чергу, відповідачем не спростовано підставності позову, не надано доказів які б спростовували наведені у позовній заяві обставини та факти». Суд задовольняючи безпідставний та необґрунтований позов, виходив виключно з різниці між вартістю права вимоги (214 154 752, 01 грн.) та ціною відступлення (1 млн. грн.). Висновки суду в оскаржуваному рішенні, не підтверджуються жодними матеріалами справи та відповідають фактичним обставинам справи.

3.2. Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2023 у справі №910/18376/20(918/961/22), в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області у справі №910/18376/20(918/961/22) від 11.04.2023 повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову розпорядника майна ТОВ "АПОГЕЙ" арбітражного керуючого Григор`єва В.В. відмовити повністю.

3.2.1. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям, визначеним статтею 236 ГПК України є необґрунтованим та ухваленим не на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, без надання оцінки усім аргументам учасників справи, тому підлягає скасуванню. Так, було визнано недійним Договір №2-22/02 від 22.02.2021 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за Договором про відступлення права вимоги від 02.10.2020.

3.2.2. Рішення суду в даній справі обґрунтоване - завданням збитків Боржнику діями керівництва ТОВ "Апогей", що призвели до неплатоспроможності; не надання відповідачем жодних доказів та не указано мотивів для укладення спірного договору, які б обґрунтували його укладення з позитивної для боржника сторони у фінансовому питанні та питанні його подальшої вигоди від укладення такого правочину та подальшої платоспроможності. Водночас суд застосував до спірних правовідносин положення ст. 42 КУзПБ, ч. 2 с. 13 ЦК України, зазначивши в рішенні: «Матеріалами справи стверджено, в даному випадку наявні дві з наведених в КУзПБ підстави, зокрема боржник взяв на себе зобов`язання передати актив в сумі 214 154 752, 00 грн. за ціною 1 000 000, 00 грн, що становить 0,47% від його вартості та таким чином боржник здійснив відчуження активів за ціною очевидно нижче ринкової, що призвело до подальшої неспроможності вчасно розрахуватися із кредиторами». У відповідності до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу припису цієї статті правомірність правочину презюмується. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

3.2.3. Скаржник зазначає, що ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку. Визнання такого правочину недійсним відбувається судом, по-перше, за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, а по-друге, якщо в результаті судового розгляду такого звернення буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.

3.2.4. Також зазначено, що розуміння способу захисту як визнання правочину недійсним є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013р. у справі №6-78цс13, від 11.05.2016р. у справі №6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019р. у справі №910/8357/18, від 17.06.2020р. у справі №910/12712/19, від 20.01.2021р. у справі №910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021р. у справі №910/3356/20, від 18.03.2021р. у справі №916/325/20, від 19.02.2021р. у справі № 904/2979/20, тощо. Тому, у кожному випадку цієї категорії справ суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків (відповідні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.10.2021р. по справі №905/2382/18).

3.2.5. Так, арбітражний керуючий як на підставу позову посилається на п.2-3 ч.1 ст.42 КУзПБ, згідно якої правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: - боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; - боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів. Проте, позивачем не надано жодних належних допустимих, достовірних доказів, які б дозволяли встановити обставини, на які він посилається у позовній заяві. Водночас, судом при ухваленні рішення від 11.04.2023, не було досліджено саму природу договору та не з`ясовано всі обставини справи, які були необхідні для правильного вирішення спору.

3.2.6. Висновки суду першої інстанції про те, що ціна договору, є заниженою, неринковою. є хибними з огляду на ч. і ст. 627 ЦК України. Як зазначалося вище, позивачем не подано належних доказів, які б підтверджували, що на момент укладення спірного договору ціна активу (права вимоги) була вищою ніж та, що визначена договором, а дані права вимогли могли бути відчужені за заниженою ціною. Судом не було досліджено реальну вартість відступленого права вимоги. Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, щодо реальної ринкової вартості активу (прав вимоги розміром 214 154 752,00 грн.), не встановлено реальний розмір вимоги, який міг би бути отриманий ТОВ "Апогей. Хоча, ринкова вартість майна (активу) на момент вчинення правочину є обов`язковою обставиною, що входить до предмету доказування. Різниця між вартістю права вимоги (214 154 752,00 грн.) та ціною його продажу (1 000 000,00 грн) зумовлена ліквідністю цього майнового права.

3.2.7. Матеріали справи взагалі не містять інформації про ринкову вартість майнових прав, які були відступлені за оспорюваним договором, що може підтверджуватись звітом суб`єкта оціночної діяльності про оцінку майнових прав або висновком судового експерта з цього ж питання. В свою чергу зазначеної інформації також не має у звіті від 27.01.2023, більше того, в оспорюваному судовому рішенні вказано, що «.... судом долучено до матеріалів справи надані позивачем документи, а саме звіт за результатами проведення аналізу Фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства ТОВ "Апогей", однак не враховуватиметься при прийнятті рішення», проте саме вказаний звіт ліг в основу прийнятого рішення. При цьому звіт за результатами проведення аналізу Фінансово-господарської діяльності не може підміняти звіт про оцінку майнових прав. Разом з тим, звертає особливу увагу суду, що поняття «право вимоги по договору» та «ринкова вартість права вимоги як активу» не є тотожними.

3.2.8. Позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження незаконності укладення договору відступлення права вимоги. Саме рішення ґрунтується лише на внутрішньому переконанні позивача (так в оскаржуваному рішенні зазначено, "на переконання Арбітражного керуючого Григор`єва В.В. укладений 22 лютого 2021 року між ТОВ "Апогей" та ТОВ "Фінансова компанія "Артфінброк" договір №2-22/02 про відступлення права, є таким, що порушує права боржника (ТОВ "Апогей") та укладений у підозрілий період та завдав збитків боржнику, а тому такий договір слід визнати недійсним".) Суд першої інстанції не встановив самого факту зловмисної домовленості представників сторін та настання несприятливих наслідків у вигляді збитків, ґрунтуючи свої висновки на припущеннях, як і те, чи дійсно укладення оспорюваного договору суперечило волі сторін. В порушення вимог законодавства щодо доказування, Арбітражний керуючий не навів і не надав жодних доказів зловживання правом керівником ТОВ «Апогей» щодо укладення оспорюваного правочину.

3.2.9. Що ж до фраудаторного правочину як зловживання правом, то намір заподіяти зло є неодмінним і єдиним надійним критерієм шкоди (зловживання правом). Фраудаторні угоди це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Однак, арбітражним керуючим не доведено належними доказами ознак фраудаторності оспорюваного договору, а судом не встановлено, яку ж шкоду завдано кредиторам оспорюваним правочином. Крім того, в рішенні від 11.04.2023 зазначено: «Вказані дії керівництва ТОВ "Апогей" призвели до завдання збитків товариству, а також його неплатоспроможності.» Разом з тим, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу протиправної поведінки посадової особи ТОВ "Апогей".

3.2.10. Також апелянт звертає увагу суду, на те що ще до відступлення права вимоги у ТОВ "Апогей» були наявні ознаки неплатоспроможності. Повернення коштів за оспорюваним договором можливе лише через проведення заходів спрямованих на стягнення заборгованості, право вимоги якої відступлене за оскаржуваним договором - це проведення претензійно-позовної роботи протягом багатьох років. На вказану роботу у ТОВ "Апогей не було ані часу, ані ресурсів, як то фінансових, так і людських. Укладення договору про відступлення права вимоги було направлено саме на мінімізацію фінансових збитків підприємства, а різниця в сумі продажу прав вимоги обумовлена ліквідністю такого активу. В матеріалах справи відсутні докази завдання збитків товариству, не доведено, що укладення оспорюваного правочину призвело до неспроможності боржника, а судом першої інстанції не проведено аналіз активу, який було відступлено. Спірний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, сторони укладали цей договір виключно задля досягнення визначеної у ньому мети та не мали наміру заподіювати шкоду кредитором боржника. Приймаючи оскаржуване рішення, суд керувався виключно своїми особистими переконаннями не надав оцінку аргументам відповідача та третьої особи ТОВ «КУ «Інвестиційна» щодо недоведеності обставин викладених в позовній заяві, натомість виявив свідоме упередження до сторін, продемонстрував прихильність до сторони Позивача, що є порушенням змагальності сторін і єдиною підставою задоволення позову зазначає, що «Арбітражним керуючим доведено ґрунтовність позову і в свою чергу, відповідачем не спростовано підставності позову, не надано доказів які б спростовували наведені у позовній заяві обставини та факти»

4. Відзиви на апеляційні скарги, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. Арбітражний керуючий Григор`єв В.В. у відзиві на апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі за їх безпідставністю, оскаржуване рішення суду першої інстанції від 11.04.2023 залишити без змін, та врахувати при розгляді апеляційної скарги копію звіту за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства ТОВ «АПОГЕЙ», в тому числі про вплив на платоспроможність підприємства укладення Договору № 01-22/02 від 22.02.2021 та Договору № 02-22/02 від 22.02.2021 з ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк», адже такий доказ було подано з обґрунтуванням пропущення строку на його подання, а саме у зв`язку із його складенням 27.01.2023 та поданням 31.01.2023 та відповідно із висловленим проханням про його долучення до матеріалів справи, проте судом першої інстанції не було надано даному факту належної оцінки та безпідставно не взято звіт до уваги при винесенні рішення, хоча це і не вплинуло на обґрунтованість винесеного рішення.

4.2. Інші учасники провадження у справі не скористалися правом подачі відзиву на апеляційні скарги у даній справі.

4.3. Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2023, відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2023 у справі № 910/18376/20(918/961/22); розгляд апеляційних скарг призначено на 14 червня 2023 року о 15:30 годині.

4.4. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 відкладено розгляд апеляційних скарг у даній справі на 28.06.2023 об 10:00 год.

4.5. 28.06.2023 до початку судового засідання на електронну адресу апеляційного суду від представника відповідача, адвоката Щербака Є.М. надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи справі №910/18376/20(918/961/22).

4.6. Апеляційним судом за результатами розгляду вказаного клопотання у судовому засіданні 28.06.2023, після виходу з нарадчої кімнати оголошено про відмову у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи у даній справі; та зазначено, що мотиви суду щодо відмови у задоволенні вказаного клопотання, будуть наведені у постанові, за результатами розгляду справи про суті.

4.6.1. Відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи у справі №910/18376/20(918/961/22), колегія суддів апеляційної інстанції враховує таке.

4.6.2. Статтею 99 ГПК України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

4.6.3. В обґрунтування клопотання про призначення судової економічної експертизи у даній справі представник відповідача, адвокат Щербак Є.М. зазначив, що арбітражний керуючий в своїй позовній заяві просив визнати недійсним договір №2-22/02 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань від 22.02.2021, укладений між ТОВ "Апогей" та ТОВ "ФК "Артфінброк". На думку арбітражного керуючого Договір № 2-22/02 від 22.02.2021 направлений на шкоду кредиторам боржника ТОВ "Апогей", оскільки вчинений за ціною, очевидно, нижче ринкової, що призвело до подальшої неможливості вчасно погашати заборгованість перед кредиторами, із посиланням на ст.42 КУзПБ та фраудаторність договору. Єдиною підставою позову арбітражного керуючого Григор`єва В.В. була його аргументація, що актив (право вимоги за правочином) в сумі 214154752,00 грн було продано ТОВ "Апогей" за ціною 1000000 грн, що становить 0,47% від його вартості, і така ціна на його погляд є очевидно нижче ринкової.

4.6.4. Представник відповідача звертає увагу, що окрім зазначеної фрази в позові, арбітражним керуючим до позовної не надано жодного доказу в підтвердження його позовних вимог. В матеріалах справи відсутні будь які докази, якими б арбітражний керуючий міг довести свою позицію, викладену у позовній заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій. Посилання арбітражного керуючого у відзиві на апеляційну скаргу по цій справі, що на його погляд, цьому Звіту від 27.01.2023 має надати оцінку суд апеляційної інстанції, не може бути прийняти до уваги, оскільки Григор`євим В.В. не подавалась апеляційна скарга на рішення суду від 11.04.2023 у цій справі № 910/18376/20(918/961/22). Відповідно він погодився із мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції щодо неможливості врахування цього Звіту з огляду на порушення норм процесуального кодексу.

4.6.5. Єдиною можливістю для ТОВ "ФК "Артфінброк" спростувати голослівні твердження арбітражного керуючого щодо продажу прав вимоги за договором №2-22/02 від 22.02.2021 за ціною нижче ринкової, є заявлення в суді апеляційної інстанції цього клопотання про призначення судової економічної експертизи. ТОВ "Фінансова компанія "Артфінброк" просило призначити судову економічну експертизу у справі №910/18376/20(918/961/22); на вирішення експерта просив поставити наступні питання:

- Чи відповідає ринковій вартості ціна Договору №2-22/02 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань від 22.02.2021 року?

- Чи нанесено збитки ТОВ "Апогей" своїм кредиторам у зв`язку із укладанням ним Договору №2-22/02 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань від 22.02.2021 року?

Проведення цієї експертизи просив доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (адреса місцезнаходження 03057 м. Київ, вул. Смоленська, буд. 6.

Витрати на проведення експертизи покласти на ТОВ "Фінансова компанія "Артфінброк".

4.6.6. Як з`ясовано судом апеляційної інстанції, у суді першої інстанції ні відповідачем ні іншими учасниками провадження у даній справі жодних клопотань про призначення судово-економічної експертизи не заявлялося. Представник зазначив, що він був позбавлений такої можливості, оскільки суд першої інстанції після відкриття провадження у даній справі за два чи три судових засідання ухвалив оскаржуване рішення.

4.6.7. Судом апеляційної інстанції встановлено, що провадження у справі №910/18376/20 (918/961/22) було відкрито ухвалою місцевого господарського суду від 22.11.2022. Тільки у підготовчому провадженні було призначено позовну заяву у чотирьох засіданнях. Після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (ухвала від 07.03.2023) позовна заява призначалася до розгляду ще у двох засіданнях.

Таким чином у відповідача було достатньо часу для підготовки та подання клопотання про проведення експертизи у суді першої інстанції, чим він не скористався, а його пояснення та обґрунтування причин неможливості подання (не подання) клопотання про проведення експертизи не є такими, що не залежали від нього.

4.6.8. За змістом статті 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

4.6.9. Відповідно до вимог статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

4.6.10. Таким чином висновок експерта оцінюється на рівні інших доказів, які мають подати учасники справи безпосередньо до суду (стаття 80 ГПК України).

4.6.11. За змістом частини 8 статті 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

4.6.12. У свою чергу, стаття 269 ГПК України (розділ 5 цієї постанови), якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

4.6.13. В даному випадку суд апеляційної інстанції звертається до правових позицій, які наведені Верховним Судом у постанові від 06.02.2019 у справі №916/3130/17 та постанові від 26.02.2019 у справі №913/632/17:

Системний аналіз положень ст. ст. 80, 269 ГПК України свідчить, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т. ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Отже, така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

4.6.14. Враховуючи наведене у задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи представнику відповідача слід відмовити.

4.7. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.06.2023 оголошено перерву у судовому засіданні у справі №910/18376/20(918/961/22) на 03.07.2023 об 09:30 год. Забезпечено представнику ТОВ "Фінансова компанія "Артфінброк" - адвокату Щербаку Є.М. та представнику ТОВ "Кредитна установа" Інвестиційна" - адвокату Білоус Т.А. проведення судового засідання 03.07.2023 об 09:30 у справі №910/18376/20(918/961/22) в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за допомогою додатку EASYCON.

4.8. 03.07.2023 до початку судового засідання на електронну адресу суду від представника відповідача, адвоката Щербака Є.М. надійшли додаткові пояснення по справі у справі №910/18376/20(918/961/22), у яких останній просить їх врахувати та винести постанову, якою скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову арбітражного керуючого.

4.9. Також 03.07.2023 (до початку судового засідання) на електронну адресу суду від представника відповідача, адвоката Щербака Є.М. надійшло клопотання про передачу справи №910/18376/20(918/961/22) на розгляд Північного апеляційного господарського суду.

4.9.1. В судовому засіданні 03.07.2023 за результатами розгляду клопотання про передачу справи до іншого суду, апеляційним господарським судом, після виходу з нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

4.9.2. Колегія суддів виходила з наступного.

4.9.3. Ухвалою Господарського суду м.Києва від 24.12.2020 у справі № 910/18376/20 заява приватного акціонерного товариства "F&C REALTY" до товариства з обмеженою відповідальністю "АПОГЕЙ" (ідентифікаційний код 31604142) про відкриття провадження у справі про банкрутство передана за підсудністю до Господарського суду Рівненської області, оскільки за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, юридичною адресою боржника станом на 24.12.2020 є: 33013, Рівненська обл., місто Рівне, вул. Кавказька, будинок 9-А, офіс 401.

4.9.4. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23.03.2021, зокрема, відкрито провадження у справі № 910/18376/20 про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Апогей" (33013, Рівненська область, м. Рівне, вул. Кавказька, 9 -А, офіс 401, ).

4.9.5. Ухвала Господарського суду Рівненської області від 23.03.2021 у справі № 910/18376/20 була предметом апеляційного оскарження - постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 апеляційна скарга ТОВ "АПОГЕЙ" залишена без задоволення, оспорювана ухвала - без змін.

4.9.6. На процесуальні рішення ТОВ "АПОГЕЙ" подав касаційну скаргу - постановою Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 910/18376/20 касаційну скаргу залишено без задоволення; постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 23.03.2021 у справі № 910/18376/20 - залишено без змін.

4.9.7. Таким чином після передання Господарським судом м.Києва справи № 910/18376/20 за територіальною підсудністю до Господарського суду Рівненської області, останнім відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "АПОГЕЙ", правомірність процесуального рішення якого підтверджено як судом апеляційної так і судом касаційної інстанцій.

4.9.8. Господарським судом Рівненської області здійснювалося провадження у справі у порядку, визначеному Кодексом України з процедур банкрутства, у тому числі розглядалися грошові вимоги кредиторів, здійснювалося позовне провадження у межах справи про банкрутство (стаття 7 КУзПБ), тощо.

4.9.9. У подальшому під час провадження у справі про банкрутство ухвала Господарського суду Рівненської області від 23.03.2021 у справі № 910/18376/20 ще раз була предметом апеляційної інстанції - на цей раз її оскаржило Приватне акціонерне товариство "Росава".

4.9.10. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 заявнику - ПрАТ "Росава" відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 23.03.2021 у справі №910/18376/20. Скаржником ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 оскаржена до касаційного суду.

4.9.11. У свою чергу ухвалою Верховного Суду від 07.04.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПрАТ "РОСАВА" на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 у справі № 910/18376/20.

4.9.12. За змістом пункту 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

4.9.13. Обґрунтовуючи клопотання про передачу справи (тобто даного апеляційного провадження) до Північного апеляційного господарського суду, представник ТОВ "Фінансова компанія "Артфінброк" зазначає, що 28.06.2023 Північним апеляційним господарським судом було оголошено вступну та резолютивну частину постанови по справі № 910/18376/20, відповідно до якої ухвалу господарського суду м. Києва від 24.12.2020 року про передачу справи на розгляду до господарського суду м. Києва скасовано і постановлено передати справу для розгляду до господарського суду м. Києва.

4.9.14. Північно-західний апеляційний господарський суд, жодним чином не надаючи оцінку постанові Північного апеляційного господарського суду від 28.06.2023 у справі № 910/18376/20, вважає, що дане апеляційне провадження - у справі №910/18376/20(918/961/22) має бути завершене Північно-західним апеляційним господарським судом, оскільки:

По-перше. Справа №910/18376/20(918/961/22) є окремою судовою справою відповідно до приписів статті 7 КУзПБ у межах справи про банкрутство боржника, яка була розглянута Господарським судом Рівненської області та за результатами розгляду позовних вимог у якій ухвалене рішення.

Відповідно до Указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" утворено Північно-західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку, Волинську, Житомирську, Рівненську та Хмельницьку області, з місцезнаходженням у місті Рівному.

По-друге. В силу приписів частини 2 статті 31 ГПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

4.9.15. За цих обставин у задоволенні клопотання про передачу справи представнику ТОВ "Фінансова компанія "Артфінброк" слід відмовити.

4.10. В судовому засіданні 03.07.2023 (в режимі відеоконференції) представник відповідача (апелянт 1) адвокат Щербак Є.М. підтримав доводи апеляційної скарги ТОВ "Фінансова компанія "Артфінброк", надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Просив скасувати рішення суду першої інстанції від 11.04.2023 у даній справі повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову арбітражного керуючого

4.11. В судовому засіданні 03.07.2023 (в режимі відеоконференції) представник третьої особи ТОВ "Кредитна установа" Інвестиційна" (апелянт 2) адвокат Білоус Т.А. підтримала доводи апеляційної скарги ТОВ "Кредитна установа" Інвестиційна", надала пояснення в обґрунтування своєї позиції. Просила скасувати рішення суду першої інстанції від 11.04.2023 у даній справі повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову арбітражного керуючого Григор`єва В.В.

4.12. Представник позивача - арбітражний керуючий Григор`єв В.В. у судовому засідання 03.07.2023 заперечив доводи апеляційних скарг; надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Просив суд залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 11.04.2023 у даній справі - без змін.

4.13 До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційних скарг.

6.1. Під час розгляду апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2023 у справі №910/18376/20(918/961/22) Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

6.1.1. Норми матеріального права:

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);

Господарський кодекс України (далі по тексту постанови також - ГК України);

Кодекс України з процедур банкрутства (далі по тексту постанови також - КУПБ);

Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань";

Закон України "Про судовий збір".

6.1.2. Норми процесуального права:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України).

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті. Обставини справи.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників апелянтів, позивача , дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. З матеріалів справи вбачається, 22 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Апогей" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" було укладено договір №2-22/02 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за попередніми договорами.

7.3. Згідно умов вказаного договору ТОВ "Апогей" було передано (відступлено) в повному обсязі ТОВ "Фінансова компанія "Артфінброк" свої права за попереднім договором № 02/12/2019 про порядок здійснення договору цесії від 03 грудня 2019 року укладеного між ТОВ "Кредіт Інвестмент Груп" та ТОВ "Апогей" заборгованість за яким становить 17 560 764, 20 грн, попереднім договором про відступлення права вимоги та майнових прав за кредитними договорами, забезпечення та кредитної заборгованості від 17 січня 2020 року укладеного між ТОВ "Кредіт Інвестмент Груп" та ТОВ "Апогей" заборгованість за яким становить 98 121 000, 00 грн., попереднім договором № 03/06/2020 про порядок здійснення договору цесії (відступлення права вимоги) від 03 червня 2020 року укладеного між ТОВ "Кредіт Інвестмент Груп" та ТОВ "Апогей" заборгованість за яким становить 98472987,81 грн, а ТОВ "Фінансова компанія "Артфінброк" набуло відповідні права та зобов`язалося сплатній ТОВ "Апогей" за відступлення права вимоги ціну договору в порядку та строки, встановлені Договором.

7.4. Згідно пункту 2.2. Договору право вимоги до боржника (ТОВ "Кредіт Інвестмент Груп"), що передається (відступається) становить в загальному розмірі 214154752,00 грн.

7.5. У пункті 4.1. Договору сторони дійшли згоди, що ціна договору складає 1 000 000, 00 (один мільйон) грн.

7.6. Так, за умовами оспорюваного договору актив ТОВ "Апогей" вартістю 214154752,00 грн 00 коп. було відступлено за 1 000 000, 00 (один мільйон) грн.

7.7. Господарськими судами встановлено, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23 березня 2021 року відкрито провадження у справі № 910/18376/20 про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Апогей" "Апогей". Введено процедуру розпорядження майном. Розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Гуцал Тамару Михайлівну.

7.8. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01 лютого 2022 року у справі № 910/18376/20 розпорядником майна ТОВ "Апогей" призначено арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича (Свідоцтво Міністерства юстиції України про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 310 від 12 березня 2013, адреса: вул. Коперника, 36, м. Луцьк, 43010).

7.9. Матеріалами справи встановлено, що 15 листопада 2022 року Арбітражний керуючий Григор`єв Валерій Васильович - розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю "АПОГЕЙ" звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк", третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредіт Інвестмент Груп", третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" про визнання недійсним договору № 2-22/02 від 22 лютого 2021 року про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за попередніми договорами.

7.10. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22.11.2022 вказану позовну заяву Арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/18376/20(918/961/22). Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі.

7.10.1. На переконання Арбітражного керуючого Григор`єва В.В., укладений 22 лютого 2021 року між ТОВ "Апогей" та ТОВ "Фінансова компанія "Артфінброк" договір №2-22/02 про відступлення права, є таким, що порушує права боржника (ТОВ "Апогей") та укладений у підозрілий період та завдав збитків боржнику, а тому такий договір слід визнати недійним.

7.11. ТОВ "АПОГЕЙ" у відзиві на позовну заяву, зазначає про безпідставність заявлених позовних вимог, просив суд відмовити в його задоволенні.

7.12. Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" у письмових поясненнях, просило суд відмовити в задоволенні заяви розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "АПОГЕЙ" Григор`єва Валерія Васильовича про визнання недійсним договору № 2-22/02 від 22.02.2021 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за попередніми договорами, укладеного між ТОВ "АПОГЕЙ" та ТОВ "ФК "Артфінброк".

7.13. В подальшому, арбітражний керуючий (позивач) подав до суду додаткові пояснення, в яких просив долучити додаткові пояснення та копію Звіту за результатами проведення аналізу Фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства ТОВ "Апогей", в тому числі про вплив на платоспроможність підприємства укладення Договору № 01-22/02 від 22 лютого 2021 року та Договору № 02-22/02 від 22 лютого 2021 року з ТОВ "Фінансова компанія "Артфінброк" до матеріалів справи та врахувати їх при вирішенні заявленого клопотання.

7.14. З урахуваннями частини 2 статті 164 ГПК України, частини 1 статті 119 ГПК України, позивачем не подано клопотання про поновлення процесуальних строків щодо подання нових доказів, а також із зазначенням поважних причин, які не давали змоги останньому долучити такий доказ разом із позовною заявою.

7.15. Вказаний звіт за результатами проведення аналізу Фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства ТОВ "Апогей" (подані позивачем документи) долучено судом першої інстанції, однак вирішено не враховувати такі документи, при прийнятті рішення.

7.16. 11.04.2023 за результатами розгляду даного спору, судом першої інстанції ухвалено рішення (пункти 1.1-1.4 цієї постанови) з підстав, наведених у пунктах 2.1.-.2.8 цієї постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарг, відхилення доводів апелянтів.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

8.2. Частиною 2 статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

8.3. Статтею статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

8.4. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (стаття 16 ЦК України).

8.5. При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

8.6. Згідно частин 1, 3 статті 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

8.7. Частиною 6 ст.12 ГПК України, визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

8.8. З 21 жовтня 2019 року введено в дію положення Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII.

8.9. Частина 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

8.10. Згідно приписів ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

8.11. Відповідно до ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

8.12. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

8.13. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

8.14. Як уже зазначалося, арбітражний керуючий - розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю "АПОГЕЙ" Григор`єв В.В. звернувся з позовом до Господарського суду Рівненської області про визнання недійсним договору № 2-22/02 від 22 лютого 2021 року про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за попередніми договорами.

8.14.1. Позивач вважає, що укладений 22.02.2021 між ТОВ "Апогей" та ТОВ "Фінансова компанія "Артфінброк" договір №2-22/02 про відступлення права, є таким, що порушує права боржника (ТОВ "Апогей"); укладений у підозрілий період та завдав збитків боржнику, а тому такий договір слід визнати недійним.

8.14.2. Підстави позову визначено - п.2-3 ч.1 ст.42 КУзПБ.

8.15. Частиною 1 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що правочини вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передує відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом в межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

8.16. Матеріалами справи підтверджується, що в даному випадку наявні дві з наведених в КУзПБ підстави, зокрема боржник взяв на себе зобов`язання передати актив в сумі 214154752,00 грн за ціною 1000000,00 грн, що становить 0,47% від його вартості та таким чином боржник здійснив відчуження активів за піною очевидно нижче ринкової, що призвело до подальшої неспроможності вчасно розрахуватися із кредиторами.

8.17. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частини 1, 2, 3 ст. 202 ЦК України).

8.18. Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

8.19. Частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України визначено, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

8.20. Так, стаття 42 КУзПБ регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в так званий "підозрілий" період до відкриття провадження у справі про банкрутство або після відкриття провадження у справі про банкрутство. Вказана стаття визначає підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

8.21. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період трьох років (згідно КУзПБ), що передували відкриттю процедури банкрутства або після відкриття справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

8.22. Оскільки, період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, ст. 42 КУзПБ, встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Кодексі строку, тому будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна може бути визнаний недійсним на підставі наведеної норми, а майнові дії спростовані із застосуванням наслідків передбачених цією нормою.

8.23. Вказані вище правові позиції щодо застосування норми права вказана Верховним Судом у постановах від 13.02.2019 у справі № 04/01/5026/1089/2011, від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17, від 23.04.2019 у справі № 19/5009/2383/11, від 30.01.2019 у справі № 910/7827/17.

8.24. При розгляді спорів в порядку ст. 42 КУзПБ, належить брати до уваги, що дії боржника, щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

8.25. Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

8.26. З огляду на сферу регулювання Кодексу України з процедур банкрутства, вони є спеціальними по відношенню до загальних, установлених ЦК підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ці норми передбачають додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

8.27. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 910/1405/14.

8.28. Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення... Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам). При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 28.11.2019 у справі №910/8357/18.

8.29. Боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, №910/8357/18 від 28.11.2019). Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може" (правовий висновок постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18; аналогічні за змістом висновки стосовно фраудаторних правочинів висловлено Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011).

8.30. Відповідно до частини 1, 2 ст. 7 КУзПБ, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

8.31. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

8.32. Згідно статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч. 3 ст. 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

8.33. Верховним Судом у постанові від 16.01.2019 у справі № 521/17654/15-ц зроблені висновки також про те, аналіз ч. 2 ст. 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

8.34. Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, "injuria". Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

8.35. Термін "зловживання правом" свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

8.36. Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.

8.37. Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності, їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.

8.38. Частина 2 статті 203 ЦК України визначає загальні вимоги до волевиявлення учасника правочину, яке повинне відповідати внутрішній волі та бути вільним від факторів, що викривляють уявлення особи про зміст правочину при формуванні її волевиявлення чи створюють хибне бачення існування та змісту волевиявлення. Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229 - 233 ЦК України.

8.39. Відповідно до частини 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

8.40. Для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

8.41. Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (статті 239 ЦК України).

8.42. Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною право- і дієздатністю (ст. 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (ч. 1 та 3 ст. 92 ЦК України).

8.43. У відносинах із третіми особами від імені юридичної особи завжди діятиме певна особа, через яку вчиняються юридично значимі дії, а воля цієї особи на вчинення правочину, реалізована нею через волевиявлення від імені юридичної особи, може передбачати настання невигідних для останньої наслідків, бажати чи свідомо допускати їх настання.

8.44. Таким чином, за змістом ч. 1, 3, 4 ст. 92 ЦК України, ч. 1, 2 ст. 89 ГК України, п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" орган юридичної особи, який діє одноособово, має повноваження щодо представництва юридичної особи (з можливістю їх обмеження відповідно до установчих документів чи закону), створює, змінює припиняє цивільні права та обов`язки юридичної особи, тому підпадає під поняття представництва, наведене у статті 237 ЦК України. При цьому орган юридичної особи, який діє одноособово, усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам та волевиявленню юридичної особи, яку представляє, передбачає настання невигідних для останньої наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання.

8.45. Разом з тим, статтею 13 ЦК України визначено межі здійснення цивільних прав; цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Виходячи зі змісту наведених норм матеріального права, особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. Окрім того, такі правовідносини мають довірчий характер між підприємцем (товариством) і його посадовою особою, протиправна поведінка посадової особи полягає у неналежному та недобросовісному виконанні певних дій, без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм посадовими обов`язками за власним умислом (розсудом), прийнятті очевидно необачних, марнотратних та завідомо корисливих на користь такої посадової особи рішень.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року по справі № 911/2129/17.

8.46. Господарськими судами під час розгляду даного спору встановлено що, за умовами оспорюваного договору актив ТОВ "Апогей" вартістю 214 154 752, 00 (двісті чотирнадцять мільйонів сто п`ятдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят дві грн. 00 коп). було відступлено за 1 000 000, 00 (один мільйон) грн. оспорюваний договір укладався директором ТОВ "Апогей" Конкіним Романом Вікторовичем, який усвідомлював факт вчинення цього оспорюваного договору всупереч інтересам та волевиявленню ТОВ "Апогей" яке представляв, розумів збитковість, невигідність умов та непропорційність для ТОВ "Апогей" оспорюваного договору, та в силу своїх повноважень директора повинен був, передбачати настання невигідних для ТОВ "Апогей" наслідків, проте свідомо допустив їх настання.

8.47. Протиправна поведінка посадової особи ТОВ "Апогей" полягає у неналежному, непропорційному та недобросовісному відступленні права вимоги на суму 214 154 752, 00 грн., без дотримання меж нормального господарського ризику, при зловживанні своїм посадовими обов`язками за власним умислом (розсудом), прийнятті очевидно необачних, марнотратних рішень, в результаті яких ТОВ "Апогей" зазнало збитків на суму 213 154 752, 00 грн.

8.48. Вказані дії керівництва ТОВ "Апогей" призвели до завдання збитків товариству, а також його неплатоспроможності.

8.49. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли би порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2 ст. 13 ЦК України).

8.50. Колегія апеляційного господарського суду звертається до правових висновків наведених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18): "недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим".

8.51. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.10.2020 в справі № 755/17944/18 (провадження № 61- 17511св19) зроблено висновок, що "договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника)".

Правочином, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним правочином), може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин. Застосування конструкції "фраудаторності" при односторонньому правочинові має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати односторонній правочин як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься те, що внаслідок вчинення одностороннього правочину відбувається унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг майна.

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми заборгованості діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).

Разом з тим, застосування конструкції "фраудаторності" здійснюється не лише у межах справи про банкрутство, але й будь-яких інших спорах, які виникають у зв`язку з заподіянням шкоди самому підприємству.

8.52. Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

8.53. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

8.54. Згідно частин 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

8.55. Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

8.56. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

8.57. Згідно статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

8.58. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.59. Позивачем у встановленому законом порядку, доведено наявність фактичних обставин, які б свідчили про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору.

8.60. Оспорюваний договір порушує права ТОВ "Апогей" на мирне володіння своїм майном на суму 214154752,00 грн, призводить до непропорційного та некомпенсованого виведення активів на вказану суму, є збитковим та невигідним для ТОВ "Апогей" та перешкоджає реалізувати своє право як кредитора заявити вимогу на суму 214154752, 00 грн, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна".

8.61. Господарський суд Рівненської області прийшов до правильного висновку, про наявність правових підстав для визнання недійсним договору укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Апогей" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" №2-22/02 від 22.02.2021 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за попередніми договорам, а саме, за попереднім договором №02/12/2019 про порядок здійснення договору цесії від 03.12.2019 року укладеного між ТОВ "Кредіт Інвестмент Груп" та ТОВ "Апогей" заборгованість за яким становить 17560764, 20 грн; попереднім договором про відступлення права вимоги та майнових прав за кредитними договорами, забезпечення та кредитної заборгованості від 17.01.2020 року укладеного між ТОВ "Кредіт Інвестмент Груп" та ТОВ "Апогей" заборгованість за яким становить 98121000, 00грн; попереднім договором №03/06/2020 про порядок здійснення договору цесії (відступлення права вимоги) від 03.06.2020 року укладеного між ТОВ "Кредіт Інвестмент Груп" та ТОВ "Апогей" заборгованість за яким становить 98472987,81 грн.

8.62. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновку суду першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення від 11.04.2023 та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

8.63. За таких обставин апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2023 у справі № 910/18376/20 (918/961/22) - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2023 у справі № 910/18376/20 (918/961/22):

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" сплатило судовий збір у розмірі 3721,50 грн. згідно квитанції №5403-2163-5116-5953 від 04.05.2023;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" сплатило судовий збір у розмірі 3721,50 грн. згідно платіжної інструкції №78 від 28.04.2023.

10.2. Судовий збір сплачений апелянтами в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .

10.3. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.4. Оскільки апелянтам відмовлено у задоволенні апеляційних скарг, в силу приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційних скарг покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 11 квітня 2023 року у справі №910/18376/20(918/961/22) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №910/18376/20(918/961/22) повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "07" липня 2023 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Тимошенко О.М.