РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.06.2023Справа № 910/12080/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Коваленко М.О. розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційні транспортні технології»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Євротранс Україна»

про стягнення грошових коштів

за участі представників:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Непочатих В.В. (уповноважений представник).

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інноваційні транспортні технології» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Євротранс Україна» про стягнення плати за користування вагонами та нарахованих санкцій у розмірі 5407453,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами Договору транспортно-експедиторського обслуговування №27/09/2021-ТЕО від 01.10.2021 в частині внесення плати за користування вагонами, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 4864015,88 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Окрім того, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 476673,54 грн та 3% річних у розмірі 66763,60 грн. .

Відповідач заперечив проти задоволення позову, вказавши, що позивачем не надано доказів реальності здійснення господарських операцій у спірний період та не надано належним чином оформлених первинних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у позові.

Позивач уповноваженого представника у судове засідання не направив.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Євротранс Україна» (далі - Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інноваційні транспортні технології» (далі - Експедитор) укладено Договір №27/09/2021-ТЕО транспортно-експедиторського обслуговування (далі - Договір).

Даний Договір регулює взаємовідносини Сторін, що виникають при транспортно-експедиторському обслуговуванні (далі - ТЕО) вантажів у власному або орендованому або залученому залізничному рухомому складі й пов`язаних з цим послугах, та здійсненню розрахунків за надані послуги. (п.1.1. Договору)

Пунктом 2.1. Договору визначено перелік прав та обов`язків Клієнта, зокрема, Клієнт зобов`язаний: направляти Експедитору заявки на організацію перевезень вантажів не пізніше, ніж за 15 календарних днів до початку планового місяця відвантаження (п.2.1.1. Договору); відповідно до погоджених з Експедитором письмових Заявок, отримувати від вантажовідправників/вантажоодержувачів підтвердження на перевезення вантажів у вагонах Експедитора (п.2.1.2. Договору); підписувати Акт наданих послуг (далі - Акт), протягом 5 календарних днів з дати отримання Акту, у спосіб, передбачений Договором, або надіслати мотивовану відмову у підписанні Акту. У випадку не отримання Експедитором підписаного Клієнтом Акту, протягом 10 календарних днів з моменту отримання Акту Клієнтом, він вважається підписаним Клієнтом без зауважень (п.2.1.7. Договору).

Пунктом 2.2. Договору визначено перелік прав та обов`язків Експедитора, зокрема, Експедитор зобов`язаний: розглядати і приймати, виходячи з поточних можливостей здійснення організації перевезень вантажів у залізничних вагонах, Заявки клієнта. За результатами розгляду заявок, надавати Клієнту та залізниці відправлення письмове підтвердження перевезень у погоджених об`ємах (п.2.2.1. Договору); організовувати подачу вагонів Клієнта у кількості, необхідній для виконання підтверджених об`ємів перевезень (п.2.2.2. Договору).

Згідно з п.3.1. Договору ціна послуг за Договором визначається Експедитором на підставі погоджених Сторонами Заявок з урахуванням об`єму перевезень, роду вантажу, а також маршруту слідування вагонів. ПДВ нараховується на ціну послуг по Договору відповідно до чинного законодавства України.

Вартість послуг ТЕО вантажів та встановленої винагороди (плати) Експедитора наведена у Додаткових угодах до Договору, які є невід`ємною частиною даного Договору. (п.3.2. Договору)

Плата за користування вагонами при подачі їх під навантаження/вивантаження на під`їздні колії Клієнта визначається сторонами у додаткових угодах до даного Договору. (п.3.3. Договору)

Вартість ТЕО за звітний період відображається у Актах, що підписуються Сторонами у порядку, передбаченому Договором. (п.3.4. Договору)

До вказаного Договору сторонами було складено та підписано Додаткові угоди №1 від 01.10.2021, №2 від 22.10.2021, №3 від 29.10.2021, №4 від 10.11.2021, №5 від 30.11.2021, №6 від 30.11.2021, №7 від 30.12.2021, №8 від 30.12.2021, №9 від 31.01.2022.

Відповідно до умов вказаних Додаткових угоди, плата за користування вагонами за час знаходження власних (орендованих) вагонів Експедитора на станції навантаження нараховується по закінченню пільгового часу з 25-ї години та визначається як для рухомого складу парку залізничних доріг України згідно Правил користування вагонами та контейнерами та розраховується у відповідності до шкали ставок Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом в межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого Міністерством транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, з застосування понижуючого коефіцієнту. Пільговий час складає 24 години на станції навантаження, якщо інше не встановлено додатковими угодами до Договору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір є змішаним договором, який містить в собі елементи договору транспортного експедирування та елементи договору перевезення вантажу (надання послуг з організації перевезення та перевезення вантажів залізничним транспортом), а відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 64, 65 Цивільного кодексу України, Глави 32 Господарського кодексу України, Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», Закону України «Про залізничний транспорт», Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113 (далі - Правила).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями та ін. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, інші види транспорту.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно - правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до умов ч. 5 ст. 306 ГК України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. (ч. 2, 5 ст. 307 ГК України).

Статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та частиною першою статті 929 ЦК України, яка унормовується із статтею 316 Господарського кодексу України, передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до частини третьої статті 929 ЦК України умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що відповідачем було надано позивачу заявки на організацію перевезень у власних напіввагонах у лютому 2022 року №01.02.2022 №003/д.в., №009/д.в. від 04.02.2022 та у березні 2022 року №003/д.в. від 02.03.2022.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами виконання вказаних заявок, сторонами по справі підписано з обох сторін Акти по наданих транспортних-експедиторських послугах за лютий-березень 2022 року, складено додатки до вказаних актів та здійснено оплати за надані послуги, що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками з АТ «Сенс Банк».

В той же час, позивач зазначає, що відповідачем не було здійснено оплату за надані послуги у вигляді плати за користування вагонами за березень-квітень 2022 року на загальну суму 4864015,88 грн.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

На підтвердження надання позивачем у квітні 2022 року вказаних послуг та їх розміру, ТОВ «Інноваційні транспортні технології» надано копію Акту №8 по наданих транспортно-експедиторських послугах від 10.04.2022 на суму 1775109,73 грн з додатком №1, рахунку №8 від 10.04.2022; Акту №9 по наданих транспортно-експедиторських послугах від 20.04.2022 на суму 1346922,08 грн з додатком №1, рахунку №9 від 20.04.2022; Акту №17 по наданих транспортно-експедиторських послугах від 30.04.2022 з додатком №1, рахунку №17 від 30.04.2022; звіти експедитора №10 від 31.01.2022, №7 від 28.02.2022.

Разом з тим, судом встановлено, що вищевказані документи складено позивачем в односторонньому порядку, а також не містять підписів та печаток, як відповідача так і уповноважених представників станції відповідної залізниці.

Також, позивачем не надано суду доказів, які свідчили б про виставлення відповідачем передбачуваної умовами Договору Заявки на здійснення організації перевезень вантажів у залізничних вагонах саме у березні-квітні 2022 року із зазначенням усіх необхідних відомостей, зокрема, щодо станції відправлення/призначення, вантажу та об`єму перевезення на місяць.

Крім того, згідно п.1. Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 ці правила визначають порядок і умови користування вагонами і контейнерами: парку залізниць України; парку залізниць інших держав; які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, а також орендовані ними (за час затримки на коліях залізниць загального користування).

Відповідно до п.2. Правил за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату.

Розділом 2 вказаних Правил визначено порядок користування вагонами і контейнерами.

Пунктом 3 Правил встановлено, що Облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам`яток про видачу/ приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно до п.4. Правил Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці.

В той же час, суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи не надано документів визначених вищевказаними Правилами, з яких було б за можливе встановити початок та кінець нарахування плати за користування вагонами, її розмір та порядок нарахування, наявність чи відсутність вини відповідача у затримці вагонів.

Суд не бере до уваги надані позивачем Відомості з інформаційних баз філії «ГІОЦ» АТ «Укрзалізниця», інформацію щодо проставлення/зняття ознаки «під операторським управлінням ТОВ «ТК «Євротранс Україна», оскільки вони є документами, які лише підтверджують наявність господарських операцій між позивачем, відповідачем та залізницею, проте не є документами, які б підтверджували надання відповідачу послуг у вигляді користування вагонами на суму 4864015,88 грн у березні-квітні 2022 року та не впливають на вирішення даного спору по суті.

Зважаючи на викладені обставини, враховуючи наявність заперечень відповідача щодо надання позивачем послуг у квітні 2022 року та враховуючи ненадання позивачем необхідних належних та допустимих документів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, зокрема, не надано підписаних між сторонами та залізницею Відомостей плати за користування вагонами, Пам`яток про подавання/забирання вагонів, Актів загальної форми, на підставі чого, суд, керуючись принципом вірогідності доказів, дійшов висновку щодо недоведеності викладених позивачем у позовній заяві обставин щодо надання позивачем послуг у вигляді користування вагонами саме у березні-квітні 2022 грн на суму 4864015,88 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у вигляді плати за користування вагонами. Вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основної вимоги.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 05.07.2023

Суддя Я.В. Маринченко