ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року Справа № 924/720/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Дужич С.П. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідачів:

- Черняка Д.М.: не з`явився

- ТОВ "Сансервіс": не з`явився

від третіх осіб:

- Департаменту з питань оборонної роботи та цивільного захисту Хмельницької обласної державної адміністрації: не з`явився

- Кравчука В.В.: не з`явився

за участю прокурора: Кректун О.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури

на ухвалу Господарського суду Хмельницької області, постановлену 27.04.23р. суддею Смаровозом М.В. о 13:27 год. у м.Хмельницькому, повний текст складено 02.05.23р.

у справі № 924/720/22

за позовом Першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях

до 1. ОСОБА_1 ;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сансервіс"

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Департаменту з питань оборонної роботи та цивільного захисту Хмельницької обласної державної адміністрації;

за участю третьої особи,, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_2

про скасування державної реєстрації права приватної власності (з припиненням права приватної власності); повернення майна

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2023р. провадження у справі №924/720/22 за позовом Першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях до 1. ОСОБА_1 та 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сансервіс", за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Департаменту з питань оборонної роботи та цивільного захисту Хмельницької обласної державної адміністрації, за участю третьої особи,, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права приватної власності (з припиненням права приватної власності); повернення майна - закрито.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що ухвала місцевого господарського суду ухвалена з порушенням норм чинного законодавства;

- вказує на те, що для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду господарських і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити з прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи, тощо;

- зазначає, що рішенням Славутського міськрайонного суду від 11.04.2014р. у справі №682/411/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 20.05.2014р., встановлено, що під час приватизації майна Славутської суконної фабрики не було дотримано вимог законодавства, що регулювало питання приватизації державного майна та порядку використання захисних споруд цивільного захисту, і в подальшому приватизовано та продано ОСОБА_1 в складі майнового комплексу підвал, який є захисною спорудою. Дані висновки враховані Славутським міськрайонним судом під час винесення рішенні від 11.12.2014р. у справі №682/2016/14-ц за позовом Славутського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області до ОСОБА_1 про витребування майна. Таким чином, наказ регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області №96 від 31.01.1994р., договір купівлі - продажу майна №82 від 20.05.1994р. та інші подальші правочини, у тому числі, договір купівлі-продажу, серія та номер: 555, від 19.03.2013р., щодо відчуження спірного протирадіаційного укриття у складі іншого нерухомого майна є протиправними;

- незважаючи на те, що ОСОБА_1 безпосередньо не брав участі в приватизації спірного майна як покупець, проте спірні правовідносини з ним виникли у зв`язку з незаконною приватизацією протирадіаційного укриття, вибуттям з державної власності та необхідності його повернення;

- покликається на те, що з урахуванням характеру спірних правовідносин, а також наявності прямої вказівки закону на вид судочинства, у якому має розглядатись така категорія справ, спір у цій справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а участь фізичної особи у процедурі відчуження майна не змінює правової природи такого юридичного спору та не є підставою для вирішення його в порядку цивільного судочинства;

- також, суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що ОСОБА_1 22.01.2002р. зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа - підприємець. Даний статус є незмінним на час придбання майна, звернення прокурора з позовом до суду та розгляду справи в суді. Про дану обставину прокурор зазначив в позовній заяві та надав до позовної заяви витяг з загальнодоступного джерела - мережі Опендатбот;

- також, суд першої інстанції безпідставно послався на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 14.10.2014р., якою скасовано ухвалу Славутського міськрайонного суду від 16.09.2014р. про закриття провадження у справі №682/2016/14-ц в частині позову Славутського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області до ОСОБА_1 про витребування майна як на таку, що має преюдиціальне значення в частині визначення виду судочинства для господарського суду при розгляді даної справи.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №924/720/22 у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Дужич С.П., суддя Миханюк М.В..

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №924/720/22/3184/23 від 19.05.2023р. матеріали справи №924/720/22 витребувано з Господарського суду Хмельницької області.

29.05.2023р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №924/720/22.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2023р. апеляційну скаргу Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2023р. у справі №924/720/22 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги та надання суду відповідні докази, зокрема, доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

12.06.2023р. до Північно-західного апеляційного господарського суду на виконання ухвали суду від 05.06.2023р. про залишення апеляційної скарги без руху від Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури надійшов лист з додатком, зокрема, платіжною інструкцією №893 від 15.05.2023р. про сплату судового збору в сумі 2684,00грн..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.06.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2023р. у справі №924/720/22 та призначено справу №924/720/22 до розгляду на 04.07.2023р. об 14:30год., тощо.

26.06.2023р. на електронну адресу та 29.06.2023р. на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури надійшли письмові пояснення від 26.06.2023р. №54-5898вих23 по справі.

26.06.2023р. на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив від 15.06.2023р. на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2023р. у справі №924/720/22 - без змін. Також, просить розглядати справу за відсутності його представника.

26.06.2023р. на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ "Сансервіс" надійшов письмовий відзив від 17.06.2023р. на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2023р. у справі №924/720/22 - без змін. Також, просить розглядати справу за відсутності його представника.

26.06.2023р. на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_2 надійшов письмовий відзив від 16.06.2023р. на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2023р. у справі №924/720/22 - без змін. Також, просить розглядати справу за відсутності його представника.

Розпорядженням керівника апарату Північно - західного апеляційного господарського суду від 03.07.2023р. №01-05/253, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі №924/720/22 - Миханюк М.В. у період з 19.06.2023р. по 14.07.2023р., та з 20.07.2023р. по 21.07.2023р. включно., відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України, ст.155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у судовій справі №924/720/22.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №924/720/22 у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Дужич С.П., суддя Савченко Г.І..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.07.2023р. апеляційну скаргу Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2023р. у справі №924/720/22 прийнято до розгляду колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Дужич С.П., суддя Савченко Г.І..

Учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, відсутні учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання 04.04.2023р. не з`явилися, своїх повноважних представників не направили.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю таких учасників справи.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні 04.07.2023р. прокурор підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає ухвалу місцевого суду незаконною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2023р. у справі №924/720/22 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутнього прокурора, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях до ОСОБА_1 , відповідно до якої просить суд: скасувати державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на 16/100 частин майнового комплексу ПАТ "Славутської суконної фабрики" загальною площею 10903,5кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , номер запису про право власності: 387216), до складу якого входить захисна споруда цивільного захисту площею 227,5кв.м, що розташована у будівлі адміністративного будинку з прохідною площею 720,8кв.м по АДРЕСА_1 ), припинивши право приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт-громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 30.10.1997р., видавник: Славутський МВ УМВС України в Хмельницькій області) на захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття №86055 площею 227,5кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та Номер: НОМЕР_2 , виданий 30.10.1997р., видавник: Славутський МВ УМВС України в Хмельницькій області) повернути захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття №86055 площею 227,5кв.м, розташоване у м.Славута по вул.Острозькій, 1 у власність держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях ( ).

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 03.10.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/720/22 для її розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, тощо.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 21.12.2022р. залучено до участі у справі №924/720/22 співвідповідачем Товариство з обмеженою відповідальністю "Сансервіс", а також залучено до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Департамент з питань оборонної роботи та цивільного захисту Хмельницької обласної державної адміністрації.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 07.02.2023р. залучено до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_2 .

Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2023р. провадження у справі №924/720/22 закрито.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Водночас, ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997р..

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004р., верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Водночас, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, Перший заступник керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях звернувся до Господарського суд Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сансервіс", за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Департаменту з питань оборонної роботи та цивільного захисту Хмельницької обласної державної адміністрації, за участю третьої особи,, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_2 , з урахуванням прийнятої заяви від 02.12.2022р., у якому просить суд: скасувати державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на 16/100 частин майнового комплексу ПАТ "Славутської суконної фабрики" загальною площею 10903,5кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , номер запису про право власності: 387216), до складу якого входить захисна споруда цивільного захисту площею 227,5кв.м, що розташована у будівлі адміністративного будинку з прохідною площею 720,8кв.м по вул.Острозька, 1, м.Славута ), припинивши право приватної власності ОСОБА_1 на захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття №86055 площею 227,5кв.м по вул.Острозька, 1, м.Славута; ОСОБА_1 та Товариству з обмеженою відповідальністю "Сансервіс" повернути захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття №86055 площею 227,5кв.м, розташоване у м.Славута по вул.Острозькій, 1, у власність держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях.

Обґрунтовуючи позовну заяву, прокурор посилається на те, що Шепетівською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених ст.131-1 Конституції України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру", виявлено факт порушення інтересів держави в сфері цивільного захисту населення. Зокрема, встановлено факт протиправного оформлення права приватної власності на протирадіаційне укриття №86055 площею 227,5кв.м, що розташоване у підвалі адміністративного приміщення площею 720,8кв.м та входить до складу 16/100 частин майнового комплексу по вул.Острозькій (Кірова), 1 м.Славута загальною площею 10903,5кв.м. Шепетівською окружною прокуратурою встановлено, що на підставі наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області №463 від 27.12.1993р., видано дозвіл на приватизацію державної частки майна орендного підприємства "Славутська суконна фабрика". Наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області №96 від 31.01.1994р. затверджено акт оцінки вартості майна Славутської суконної фабрики, відповідно до якого вартість цілісного майнового комплексу становила 1046700тис.крб..

Крім того, прокурор вказав, що 20.05.1994р. між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Хмельницькій області та організацією орендарів Славутської суконної фабрики укладено договір купівлі - продажу державного майна орендного підприємства "Славутська суконна фабрика", а саме: цілісного майнового комплексу по вул. Острозька (Кірова), 1 в м.Славута, до складу якого увійшла захисна споруда цивільного захисту - протирадіаційне укриття №86055, розташоване у підвалі адміністративного приміщення. Відповідно до акту прийому - передачі цілісного майнового комплексу Славутської суконної фабрики від 25.08.1994р., регіональним відділенням Фонду державного майна України по Хмельницькій області передано організації орендарів Славутської суконної фабрики придбане майно, до складу якого входила захисна споруда цивільного захисту №86055 площею 227,5кв.м, розташована у підвалі адміністративного приміщення, площею 720,8кв.м. На підставі договору купівлі - продажу майна №82 від 20.05.1994р., за ЗАТ "Славутська суконна, фабрика", як правонаступником організації орендарів Славутської суконної фабрики, КП "Славутське бюро технічної інвентаризації" зареєструвало у реєстровій книзі №1 (реєстровий запис №553) право власності на майновий комплекс по вул.Острозька (Кірова), 1 м.Славута, у тому числі на адміністративну будівлю з підвалом та прохідною, загальною площею 720,8кв.м. Згодом, на підставі акту про реалізацію арештованого майна від 01.02.2013р., приміщення адміністративного будинку з прохідною по АДРЕСА_1 куплено ОСОБА_2 (право власності на об`єкт зареєстроване за реєстровим номером №267 приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу від 14.02.2013р.).

Надалі, відповідно до договору купівлі - продажу від 19.03.2013р., ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 16/100 частин майнового комплексу ПАТ "Славутської суконної фабрики" по вул.Острозька (Кірова), 1 м.Славута, до складу якого входила захисна споруда цивільного захисту №86055 площею 227,5кв.м, розташована у підвалі адміністративного будинку з прохідною загальною площею 720,8кв.м. Відповідно до листа Управління з питань цивільного захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації №136 від 18.07.2022р., протирадіаційне укриття №86055 перебуває на обліку з 1982 року, як вказав прокурор.

Як вже зазначалось вище, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2023р. провадження у справі №924/720/22 закрито.

Вказана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спірні правовідносини не пов`язані з приватизацією державного майна. Також, суд послався на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 14.10.2014р., якою скасовано ухвалу Славутського міськрайонного суду від 16.09.2014р. про закриття провадження у справі №682/2016/14-ц в частині позову Славутського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області до ОСОБА_1 про витребування майна через характер спірних правовідносин та його суб`єктний склад.

Крім того, вказав на те, що з урахуванням характеру спірних правовідносин, що склались між визначеним колом їх учасників, спір у цій справі підлягає вирішенню не в порядку господарського судочинства, як вважає прокурор, а в порядку цивільного судочинства, враховуючи при цьому, що спір у справі №924/720/22 безпосередньо не стосується приватизації майна (на відміну від справи №925/308/18, на яку, зокрема, посилається прокурор).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Проте, судова колегія вважає помилковими такі висновки суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду господарських і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити з прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи, тощо.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.04.2021р. у справі№591/5242/18.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З огляду на викладене, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних індивідуальних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, те, що суб`єктний склад такого спору включає, як правило, фізичну особу, яка є стороною цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду (п.2); справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (п.6); вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (п.13).

Аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.

Вказані правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 03.11.2020р. у справі №922/33/20, від 26.05.2020р. у справі №908/299/13; від 19.05.2020р. у справі №910/23023/17; від 23.01.2020р. у справі №50/311-6.

Статтею 30 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що спори щодо приватизації державного майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних.

Вказану вимогу вирішення спору судом господарської юрисдикції передбачено також чинною на момент звернення з позовом редакцією ст.30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна".

Згідно ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (в редакції, що діяла на момент приватизації), приватизації не підлягають об`єкти державної власності, необхідні для виконання державою своїх функцій.

Статтею 4 Кодексу цивільного захисту України визначено, що цивільний захист - функція держави, спрямована на захист населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій шляхом запобігання таким ситуаціям, ліквідації їх наслідків і надання допомоги постраждалим у мирний час та в особливий період.

Пунктом 20 "Переліку майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація яких не допускається", затвердженого ст.1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація яких не допускається" №26-92 від 31.12.1992р., заборонено приватизацію протирадіаційних споруд.

У відповідності до ч.4 ст.13 Закону України "Про власність" (у редакції, чинній на момент приватизації спірного протирадіаційного укриття) закріплено, що законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян.

Згідно ст.22 Закону України "Про власність", об`єктами права власності колективу орендарів є вироблена продукція, одержані доходи та інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом.

Статтею 90 Цивільного кодексу УРСР, державі належать основні засобі виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засобі транспорту і зв`язку, банки, майно організованих державою торговельних комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави.

Відповідно до ч.2 ст.178 ЦК України, види об`єктів цивільних прав перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі.

Заволодіння громадянами та юридичними особами протирадіаційним укриттями, на які поширюється чітка заборона на передання їх у приватну власність (перехід до них права володіння цими захисними спорудам цивільного захисту), є неможливим, оскільки за жодних умов не могло та не може виникнути право приватної власності на протирадіаційні укриття, що перебували у державній чи комунальній власності.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.11.2018р. у справі№504/2864/13-ц.

З матеріалів справи вбачається, що на розгляді Славутського міськрайонного суду перебувала справа №682/411/14-ц (провадження №2/682/245/2014) за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Славутської міської ради, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме: майновим комплексом у АДРЕСА_1 , шляхом зняття з обліку захисної споруди цивільного захисту №86055.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 11.04.2014р у справі №682/411/14-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Зокрема, рішенням Славутського міськрайонного суду від 11.04.2014р. у справі №682/411/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 20.05.2014р., встановлено, що під час приватизації майна Славутської суконної фабрики не було дотримано вимог законодавства, що регулювало питання приватизації державного майна та порядку використання захисних споруд цивільного захисту, і в подальшому приватизовано та продано ОСОБА_1 в складі майнового комплексу підвал, який є захисною спорудою.

Також, зазначеними судовими рішеннями констатовано факт реєстрації захисної споруди у встановленому законом порядку, яка перебуває на обліку з 1982 року.

Вказані висновки враховані Славутським міськрайонним судом під час винесення рішенні від 11.12.2014р. у справі №682/2016/14-ц за позовом Славутського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області до ОСОБА_1 про витребування майна.

З огляду на зазначене, наказ регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області №96 від 31.01.1994р., договір купівлі - продажу майна №82 від 20.05.1994р. та інші подальші правочини, у тому числі, договір купівлі-продажу, серія та номер: 555, від 19.03.2013р., щодо відчуження спірного протирадіаційного укриття у складі іншого нерухомого майна, на думку прокурора, є протиправними.

Поряд із зазначеним, з матеріалів справи вбачається, що незважаючи на те, що ОСОБА_1 безпосередньо не брав участі в приватизації спірного майна як покупець, проте спірні правовідносини з ним виникли у зв`язку з приватизацією протирадіаційного укриття та вибуттям його з державної власності.

Отже, з урахуванням характеру спірних правовідносин, а також наявності прямої вказівки закону на вид судочинства, у якому має розглядатись така категорія справ, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що спір у даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а участь фізичної особи у процедурі відчуження майна не змінює правової природи такого юридичного спору та не є підставою для вирішення його в порядку цивільного судочинства.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та судом першої інстанції не звернуто уваги на той факт, що ОСОБА_1 22.01.2002р. зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа - підприємець.

Даний статус є незмінним на час придбання майна, звернення прокурора з позовом до суду та розгляду справи в суді.

Також, про дану обставину прокурор зазначив в позовній заяві та надав до позовної заяви витяг з загальнодоступного джерела - мережі Опендатбот.

Слід також звернути увагу не те, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 14.10.2014р., якою скасовано ухвалу Славутського міськрайонного суду від 16.09.2014р. про закриття провадження у справі №682/2016/14-ц в частині позову Славутського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області до ОСОБА_1 про витребування майна як на таку, що має преюдиційне значення в частині визначення виду судочинства для господарського суду при розгляді даної справи.

Зокрема, відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.10.2019р. у справі №924/848/18.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що вказана вище ухвала Апеляційного суду Хмельницької області не має преюдиційного характеру, оскільки відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" лише висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За змістом положень ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а підлягає розгляду судом загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про закриття провадження у справі №924/720/22 відповідно до п.1 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідно до ст.280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на зазначене вище, в силу п.1 ч.1 ст.280 ГПК України ухвала Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2023р. у справі №924/720/22 підлягає скасуванню.

Згідно ч.3 ст.271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відтак, апеляційна скарга Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2023р. у справі №924/720/22 - скасуванню, з направленням даної справи до Господарського суду Хмельницької області для продовження розгляду.

Оскільки судом апеляційної інстанції остаточного рішення зі спору у даній справі не приймається, то розподіл судових витрат за перегляд справи в апеляційному порядку підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2023р. у справі №924/720/22 скасувати.

3. Справу №924/720/22 направити до Господарського суду Хмельницької області для продовження розгляду.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "05" липня 2023 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Савченко Г.І.