РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.06.2023Справа № 910/3658/23

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дабл Ю Сі Ті Компані»

до Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Департамент інформаційно-комунікаційних технологій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 7149568,15 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Купайгородський Е.О.;

від відповідача: Макарчук Л.Л.;

від третьої особи: Лисик Г.М.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.03.2023 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дабл Ю Сі Ті Компані» надійшла позовна заява з вимогами до Комунального підприємства Головний інформаційно-обчислювальний центр» про стягнення 7149568,15 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 у справі №910/16330/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дабл Ю Сі Ті Компані» було задоволено повністю; стягнуто з Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» заборгованість у розмірі 5712709 грн. 33 коп., 3% річних у розмірі 107993 грн. 68 коп., інфляційні втрати у розмірі 279068 грн. 62 коп., збитки у розмірі 12685194 грн. 43 коп., судовий збір у розмірі 281774 грн. 49 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 60000 грн. 00 коп.

Оскільки боржник не сплатив присуджені до стягнення з нього рішенням суду у справі №910/16330/21 грошові кошти, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 251672,24 грн за період з 16.09.2021 по 05.03.2023 (нараховані на суму боргу 5712709,33 грн), інфляційній втрати у розмірі 1746575,19 грн за період з жовтня 2021 року по січень 2023 року (нараховані на суму боргу 5712709,33 грн), 3% річних у розмірі 720449,54 грн за період з 14.04.2021 по 05.03.2023 (нараховані на збитки у сумі 12685194,43 грн) та інфляційні втрат у розмірі 4430871,18 грн за період з квітня 2021 року по січень 2023 року (нараховані на збитки у сумі 12685194,43 грн)., що разом становить 7149568,15 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2023 відкрито провадження у справі №910/3658/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.04.2023, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

27.03.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема, зауважив, що сума грошових коштів, яка була присуджена до стягнення з відповідача рішенням суду у справі №910/16330/21, була сплачена відповідачем 02.03.2023. Крім того, відповідач вказав на безпідставність нарахування 3% річних та інфляційних втрат на збитки (12685194,43 грн). Також, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру 3% річних до 75595,58 грн та інфляційних втрат до 303112,42 грн.

У підготовчому засіданні 12.04.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 03.05.2023.

02.05.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, зокрема, повідомив, що фактично присуджені до стягнення з відповідача рішенням суду у справі №910/16330/21 грошові кошти надійшли на його рахунок 06.03.2023, а тому позивач обґрунтовано нараховує 3% річних та інфляційні втрати по 05.03.2023.

02.05.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

02.05.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про витребування оригіналів доказів.

У підготовчому засіданні 03.05.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 24.05.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Департамент інформаційно-комунікаційних технологій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

15.05.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

05.06.2023 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 24.05.2023 судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідач про витребування оригіналів доказів, подане 02.05.2023, так як судом були оглянуті оригінали витребовуваних доказів; постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 07.06.2023.

У підготовчому засіданні 07.06.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 28.06.2023.

28.06.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла відповідь на пояснення третьої особи, яку суд долучив до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 28.06.2023 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні 28.06.2023 надали усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні 28.06.2023 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.03.2020 за результатами проведення закупівлі «Супровід, впровадження та підтримка створених інформаційно-комунікаційних систем, платформ, вебпорталів та сервісів за кодом ДК 021:015 (CPV) «Єдиний закупівельний словник» - 72250000-2 Послуги, пов`язані із система та підтримкою» між Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дабл Ю Сі Ті Компані» (виконавець) було укладено Договір про надання послуг №4794 (надалі - «Договір»), у відповідності до умов п.п. 1.1, 1.2 якого погоджено, що виконавець зобов`язується у порядку та на умовах, визначених цим договором, надати замовникові послуги (Супровід, впровадження та підтримка створених інформаційно-комунікаційних систем, платформ, вебпорталів та сервісів за кодом ДК 021:015 (CPV) «Єдиний закупівельний словник» - 72250000-2 Послуги, пов`язані із система та підтримкою), а замовник - прийняти та оплатити такі послуги.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 Договору обсяги закупівлі послуг, що надаються за цим договором, можуть бути зменшенні замовником у залежності від реального обсягу фінансування та наявних потреб. Перелік та зміст послуг, що є предметом договору, строки їх надання, технічні та інші вимоги до предмета договору визначаються в Інформації про необхідні технічні, якісні, кількісні та інші характеристики предмета закупівлі (Технічні вимоги) (додаток №1 до договору).

Згідно із п. 2.1 Договору виконавець повинен надати замовнику послуги, якість яких відповідає положенням даного договору, вимогам законодавства України та загальноприйнятим умовам надання такого роду послуг.

Положеннями п.п. 3.1-3.3 Договору встановлено, що ціна даного договору становить 37611000,00 грн. з урахуванням ПДВ. Вартість договору включає в себе всі витрати, пов`язані з підготовкою, наданням послуг, а також з урахуванням усіх можливих податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Розрахунки за надані послуги здійснюються щомісяця відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України в національній валюті України - гривні, шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 60 (шістдесяти) робочих днів після підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг за відповідний період та за умови здійснення відповідного бюджетного фінансування на рахунок замовника.

У відповідності до п.п. 4.2, 4.4, 4.5 Договору строк надання послуг: з дати отримання письмової заявки від замовника до 28.12.2020. Надання послуг за цим договором здійснюється відповідно до вимог додатку №1 до цього договору. Акт (акти) приймання-передачі наданих послуг, перелік документації та результати наданих послуг, що підлягають складанню та передачі виконавцем замовнику під час та після закінчення дії договору, визначаються цим договором та додатком №1 до нього та надаються виконавцем щомісячно не пізніше 5 робочого дня місяця, наступного за звітним місяцем.

Пунктом 4.6 Договору встановлено, що приймання результатів наданих послуг здійснюється з урахуванням їх відповідності вимогам даного договору впродовж 5 (п`яти) робочих днів комісією замовника за участю виконавця. Робота комісії завершується складанням протоколу з висновком про відповідність (невідповідність) наданих послуг вимогам Договору, а також, у разі виявлення комісією невідповідностей вимогам договору, зазначенням переліку необхідних доопрацювань і строками їх виконання.

Згідно із п.п. 4.7-4.9 Договору замовник впродовж 10 (десяти) робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі наданих послуг зобов`язаний надіслати виконавцю підписаний акт приймання-передачі наданих послуг або подати вмотивовану відмову від їх прийняття. У разі вмотивованої відмови замовника від прийняття результатів надання послуг сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доопрацювань і строками їх виконання. Виконавець зобов`язаний впродовж 7 (семи) календарних днів або в інший узгоджений із замовником строк без додаткової оплати вжити всіх заходів та усунути недоліки відповідно до акта з переліком необхідних доопрацювань.

За змістом п. 5.1 Договору замовник зобов`язаний: своєчасно та у повному обсязі сплачувати вартість належним чином наданих послуг з урахуванням вимог п.п. 3.3-3.5 Договору (п.п. 5.1.1); приймати надані послуги згідно з актами приймання-передачі наданих послуг (п.п. 5.1.2); на вимогу виконавця надавати йому інформацію, необхідну для надання послуг за цим договором (п.п. 5.1.3); призначити особу, відповідальну за взаємодію з фахівцями виконавця для надання виконавцем послуг за цим договором (п.п. 5.1.4); при виявленні недоліків та дефектів під час використання результатів наданих послуг невідкладно інформувати про це виконавця (п.п. 5.1.5).

Положеннями п. 5.2 Договору встановлено, що замовник, серед іншого, має право: достроково розірвати цей договір, повідомивши про це виконавця письмово у строк за 20 (двадцять) календарних днів до дати розірвання договору, узгодивши з виконавцем усі умови розірвання договору (п.п. 5.2.1); зменшувати в односторонньому порядку обсяг закупівлі послуг та відповідно ціну цього договору в залежності від реального фінансування видатків та потреб (п.п. 5.2.4); повернути виконавцю акти приймання-передачі наданих послуг без здійснення оплати у разі неналежного оформлення документів, зазначених у розділі 4 договору (п.п. 5.2.5); відмовитись від приймання послуг, якщо вони не відповідають умовам договору (п.п. 5.2.7); у будь-який час до закінчення строку дії договору відмовитися від послуг виконавця, здійснивши з ним розрахунки за фактично надані послуги шляхом підписання сторонами додаткової угоди до цього договору (п.п. 5.2.9).

Відповідно до п.п. 5.3, 5.4 Договору виконавець зобов`язаний: надати послуги у строки, встановлені цим договором (п.п. 5.3.1); забезпечити надання послуг, якість та комплектність яких відповідає умовам, встановленим цим договором та вимогам додатку №1 до цього договору (п.п. 5.3.2). Виконавець має право: своєчасно та у повному обсязі отримувати плату за надані послуги у порядку, визначеному цим договором (п.п. 5.4.1); достроково закінчити надання послуг за письмовим погодженням із замовником (п.п. 5.4.2); призупинити надання послуг по договору у випадку порушення замовником строків оплати наданих послуг, крім з причин, визначених п.п. 3.3 - 3.5 договору (п.п. 5.4.3).

Згідно із п. 10.1 Договору цей договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 28.12.2020, а в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань за даним договором - до повного виконання їх сторонами.

В додатку №1 до Договору сторонами було погоджено інформацію про необхідні технічні, якісні та кількісні характеристики предмету договору (технічні вимоги).

У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дабл Ю Сі Ті Компані» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» 18784966,06 грн. (справа №910/16330/21).

В обґрунтування позовних вимог у справі №910/16330/21 Товариство з обмеженою відповідальністю «Дабл Ю Сі Ті Компані» вказувало, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань за Договором №4794 про надання послуг від 02.03.2019 з оплати наданих позивачем у період з 01.08.2020 по 30.09.2020 послуг, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 5712709,33 грн. Крім того, посилаючись на прострочення відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, позивач вказував про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 107993,68 грн., нарахованих за період з 29.01.2021 по 15.09.2021, а також інфляційних втрат у розмірі 279068,62 грн., нарахованих з лютого по серпень 2021 року. До того ж, позивач стверджував про неправомірне та безпідставне дострокове розірвання відповідачем Договору №4794 про надання послуг від 02.03.2019, у зв`язку з чим позивачу було завдано збитків у формі упущеної вигоди у розмірі 12685194,43 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 у справі №910/16330/21, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 та постановою Верховного Суду від 11.04.2023, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дабл Ю Сі Ті Компані» було задоволено повністю; стягнуто з Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» заборгованість у розмірі 5712709 грн. 33 коп., 3% річних у розмірі 107993 грн. 68 коп., інфляційні втрати у розмірі 279068 грн. 62 коп., збитки у розмірі 12685194 грн. 43 коп., судовий збір у розмірі 281774 грн. 49 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 60000 грн. 00 коп.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 251672,24 грн за період з 16.09.2021 по 05.03.2023 (нараховані на суму боргу 5712709,33 грн), інфляційній втрати у розмірі 1746575,19 грн за період з жовтня 2021 року по січень 2023 року (нараховані на суму боргу 5712709,33 грн), 3% річних у розмірі 720449,54 грн за період з 14.04.2021 по 05.03.2023 (нараховані на збитки у сумі 12685194,43 грн) та інфляційні втрат у розмірі 4430871,18 грн за період з квітня 2021 року по січень 2023 року (нараховані на збитки у сумі 12685194,43 грн)., що разом становить 7149568,15 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач, зокрема, зауважив, що сума грошових коштів, яка була присуджена до стягнення з відповідача рішенням суду у справі №910/16330/21, була сплачена відповідачем 02.03.2023. Крім того, відповідач вказав на безпідставність нарахування 3% річних та інфляційних втрат на збитки (12685194,43 грн). Також, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру 3% річних до 75595,58 грн та інфляційних втрат до 303112,42 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу положень ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за надані останнім послуги у визначеному рішеннями Господарського суду міста Києва у справі №910/16330/21 розмірі має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу вищенаведених положень законодавства.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Отже, за змістом ст.ст.598-609 Цивільного кодексу України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

Тобто наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 у справі №910/16330/21, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 та постановою Верховного Суду від 11.04.2023, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дабл Ю Сі Ті Компані» було задоволено повністю; стягнуто з Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» заборгованість у розмірі 5712709 грн. 33 коп., 3% річних у розмірі 107993 грн. 68 коп., інфляційні втрати у розмірі 279068 грн. 62 коп., збитки у розмірі 12685194 грн. 43 коп., судовий збір у розмірі 281774 грн. 49 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 60000 грн. 00 коп.

02.03.2023 заступником начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження ВП№71184953 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 28.02.2023 у справі №910/16330/21 (постанова про відкриття виконавчого провадження ВП№71184953 від 02.03.2023).

03.03.2023 відповідно до платіжного доручення №71184953/8 від 02.03.2023 грошові кошти у загальному розмірі 21039783,61 грн (кошти, присуджені до стягнення судовим рішенням у справі №910/16330/21, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження) були списані з рахунку відповідача на користь Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

У відзиві на позовну заяву відповідача зауважив, що оскільки грошові кошти були списані з його рахунку 03.03.2023, то безпідставним є нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат по 05.03.2023.

Однак, судом встановлено, що Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перерахував списані з відповідача грошові кошти на рахунок позивача 06.03.2023 (відповідно до платіжної інструкції №22740 від 06.03.2023).

Оскільки моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою то доводи відповідача про те, що моментом фактичного виконання рішень суду є списання (надходження) коштів з рахунку Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» на рахунок виконавчої служби, є необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц.

Таким чином, обґрунтованим для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є період по 05.03.2023.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 у справі №910/16330/21, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 та постановою Верховного Суду від 11.04.2023, стягнуто з Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» заборгованість у розмірі 5712709 грн. 33 коп., 3% річних у розмірі 107993 грн. 68 коп. за період з 29.01.2021 по 15.09.2021, інфляційні втрати у розмірі 279068 грн. 62 коп. за період з лютого по серпень 2021 року.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 251672,24 грн за період з 16.09.2021 по 05.03.2023 (нараховані на суму боргу 5712709,33 грн), інфляційній втрати у розмірі 1746575,19 грн за період з жовтня 2021 року по січень 2023 року (нараховані на суму боргу 5712709,33 грн).

Перевіривши розрахунки вказаних 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості.

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 720449,54 грн за період з 14.04.2021 по 05.03.2023 (нараховані на збитки у сумі 12685194,43 грн) та інфляційні втрат у розмірі 4430871,18 грн за період з квітня 2021 року по січень 2023 року (нараховані на збитки у сумі 12685194,43 грн).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 вказаного кодексу до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Як встановлено судами у справі №910/16330/21, збитками є сума коштів в якості неотриманого прибутку за наслідками протиправної відмови щодо подальшого виконання виконавцем умов Договору.

Суд зазначає, що глава 51 Цивільного кодексу України має назву «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання».

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У ч. 1 ст. 611 зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Як зазначено у ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з наведеного вбачається, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат є правомірним у випадку прострочення виконання саме зобов`язання, тоді як відповідно до ст. 610, 611, 623 Цивільного кодексу України збитки не є зобов`язанням, а є наряду з неустойкою правовим наслідок порушення зобов`язання.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає необгрунтованими позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дабл Ю Сі Ті Компані» про стягнення з Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» 3% річних у розмірі 720449,54 грн за період з 14.04.2021 по 05.03.2023 (нараховані на збитки у сумі 12685194,43 грн) та інфляційні втрат у розмірі 4430871,18 грн за період з квітня 2021 року по січень 2023 року (нараховані на збитки у сумі 12685194,43 грн).

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що із положень статей 230, 233 Господарського кодексу України та статей 549, 551 Цивільного кодексу України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №910/3692/18, 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18.

Відтак, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.

Крім того, судом частково задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дабл Ю Сі Ті Компані» про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, судом також не досліджуються доводи відповідача про непідписання актів виконаних робіт, ненастання строку оплати, ненадання позивачем послуг за Договором, оскільки всі ці обставини входили до предмета доказування та були досліджені судами у справі №910/16330/21.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (02192, м. Київ, вул. Космічна, буд. 12-А; ідентифікаційний код: 04013755) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дабл Ю Сі Ті Компані» (02225, м. Київ, вул. Оноре Де Бальзака, буд. 16; ідентифікаційний код: 40222290) 3% річних у розмірі 251672 (двісті п`ятдесят одна тисяча шістсот сімдесят дві) грн 24 коп., інфляційні втрати у розмірі 1746575 (один мільйон сімсот сорок шість тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) грн 19 коп. та судовий збір у розмірі 29973 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят три) грн 71 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 10.07.2023.

Суддя О.М. Спичак