РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2023Справа № 910/4444/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зейем експортс ЛТД»

до Фізичної особи-підприємця Чернаєнко Данила Володимировича

про стягнення 206 621, 62 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зейем експортс ЛТД» (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Чернаєнко Данила Володимировича (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 202 238, 00 грн, з яких: 200 000, 00 грн - основний борг, 1 400, 00 грн - інфляційні втрати та 838, 00 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 23621 від 30.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Зейем експортс ЛТД» залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Зейем експортс ЛТД» строк для усунення недоліків позовної заяви.

10.04.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Зейем експортс ЛТД» надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

01.05.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він на виконання умов договору виготовив товар та надав відповідні документи позивачу, а також повідомив позивача про необхідність вивезення товару протягом 7 календарних днів й оплати іншої частини заборгованості. Враховуючи те, що у період з 22.09.2021 по 28.01.2022 позивач не виконав жодних дій з вивезення товару, він зіпсувався, а відповідач був змушений його утилізувати, у зв`язку з чим відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

01.05.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав заяву про долучення до матеріалів справи оригіналів документів, на які міститься посилання у відзиві на позовну заяву, з нотаріально засвідченим перекладом на українську мову.

09.05.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив про неналежність поданих відповідачем доказів, оскільки у таких документах не вказано місце отримання позивачем товару.

12.05.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких заперечує проти тверджень позивача.

17.05.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав письмові пояснення.

Також, 17.05.2023 позивач подав до суду клопотання про збільшення розміру позовних вимог, в якому просив суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Чернаєнко Данила Володимировича на користь позивача заборгованість у розмірі 206 621, 62 грн, з яких: 200 000, 00 грн - основний борг, 4 829, 84 грн - інфляційні втрати та 1 791, 78 грн - 3 % річних.

Розглянувши подане позивачем клопотання про збільшення розміру позовних вимог, суд відзначає наступне.

Частиною 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи наведене, суд визнає подане клопотання таким, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв`язку з чим приймає її до розгляду.

За таких обставин, суд розглядає справу, виходячи з нової ціни позову, а саме 206 621, 62 грн., з яких: 200 000, 00 грн - основного боргу, 4 829, 84 грн - інфляційних втрат та 1 791, 78 грн - 3 % річних.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Зейем експортс ЛТД» (далі - покупець) та Фізичною особою-підприємцем Чернаєнко Данилом Володимировичем (далі - продавець) укладено договір поставки №23621, умовами якого передбачено, що продавець зобов?язується виготовити палетну заготівлю з осики, відповідно до специфікації, а покупець прийняти та сплатити пиломатеріал (надалі за текстом договору - «Товар») за найменуванням, обсягами та цінами, узгодженими сторонами у Додатку №1 до цього Договору, який є його невід?ємною частиною.

Відповідно до п. 1.2 договору, товар повинен відповідати вимогам специфікації, зазначеної у Додатку №1, яка є невід?ємною частиною цього Договору.

Згідно п.2.1 договору, цим договором передбачається відвантаження товару (пиломатеріалу) окремими партіями в період дії договору.

Відповідно до п.2.2 договору, строки та обсяги поставки визначені у додатку №l до договору. Відвантаження пиломатеріалу здійснюється до автотранспорту, наданого покупцем, який він оплачує за власний рахунок.

У п.2.3 договору визначено, що після виготовлення товару продавець надсилає покупцеві електронною поштою документи або передає їх особисто з Товаром.

Згідно з п.2.5 договору, відвантаження товару здійснюється протягом всього терміну дії договору з дати підписання цього договору шляхом самостійних відвантажень в асортименті, складеному на підставі інформації про наявність товару на складі вантажоодержувача та відповідно до замовлень покупця, в яких обумовлюється номенклатура, кількість, ціна товару, умови постачання та термін постачання.

Ціна товару визначається сторонами відповідно до додатка №1 до цього договору, який є його невід?ємною частиною (п.3.1 договору).

У п.3.3 договору зазначено, що умови оплати товару визначаються згідно з проформами-інвойсами до договору, які є невід?ємною частиною цього договору. Оплата має бути здійснена покупцем у національній валюті України - гривні, на наступних умовах: покупець повинен здійснити передоплату у розмірі 25% вартості всієї партії товару, 25% після надання документів на сировину. Покупець перераховує залишок 50% коштів за фактом відвантаження товару на розрахунковий рахунок Продавця.

Претензії щодо якості та кількості повинні бути заявлені покупцем протягом 7 (семи) днів з моменту відвантаження товару. Після закінчення цього терміну жодні рекламації покупця не будуть прийняті. Покупець повинен повідомити продавця про прибуття та приймання Товару (п.4.1 договору).

Даний договір вступає в силу з моменту підписання сторонами й діє до 25.12.2021, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх завершення (п.8.1 договору).

Додатком №1 до договору поставки №23621 від 30.06.2021 сторони узгодили якість та ціну товару за 1 куб.м. в залежності від довжини, й кількість товару у місяць.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки №23621 від 30.06.2021 відповідач виставив рахунок на оплату №0107 від 01.07.2021 на суму 290 250, 00 грн., а позивач в свою чергу перерахував на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 200 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №9138 від 09.08.2021 на суму 70 000, 00 грн., №9131 від 22.07.2021 на суму 40 000, 00 грн., №9125 від 02.07.2021 на суму 40 000, 00 грн., №9170 від 07.09.2021 на суму 50 000, 00 грн. із зазначенням призначення платежу: «оплата товару згідно рах №0107 від 01.07.2021».

Проте, як зазначає позивач протягом строку дії договору обумовлений товар відповідачем не поставлено.

Так, листом б/н від 28.01.2022 відповідач повідомив позивача, що готовий товар було утилізовано з причин того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Зейем експортс ЛТД» не забрало готовий товар з 22.09.2021.

13.01.2023 позивач надіслав на адресу відповідача претензію, в якій просив до 23.01.2023 перерахувати отримані за договором грошові кошти у розмірі 200 000, 00 грн., що підтверджується копіями накладної від 13.01.2023, опису вкладення у цінний лист, фіскального чеку.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо поставки товару та повернення сплаченої попередньої оплати, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 200 000, 00 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 1791,78 грн. - 3% річних за період з 23.01.2023 по 15.03.2023 та 4829,84 грн. - інфляційних втрат за період лютий - березень 2023.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що він на виконання умов договору виготовив товар та надав відповідні документи позивачу, а також повідомив позивача про необхідність вивезення товару протягом 7 календарних днів й оплати іншої частини заборгованості. Враховуючи те, що у період з 22.09.2021 по 28.01.2022 позивач не виконав жодних дій з вивезення товару, він зіпсувався, а відповідач був змушений його утилізувати. З огляду на це просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору №23621 від 30.06.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки №23621 від 30.06.2021 відповідач виставив рахунок на оплату №0107 від 01.07.2021 на суму 290 250, 00 грн., а позивач в свою чергу перерахував на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 200 000, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №9138 від 09.08.2021 на суму 70 000, 00 грн., №9131 від 22.07.2021 на суму 40 000, 00 грн., №9125 від 02.07.2021 на суму 40 000, 00 грн., №9170 від 07.09.2021 на суму 50 000, 00 грн. із зазначенням призначення платежу: «оплата товару згідно рах №0107 від 01.07.2021».

Позивач вказує, що протягом строку дії договору обумовлений товар відповідачем не поставлено.

Відповідно до п. 1.2 договору, товар повинен відповідати вимогам специфікації, зазначеної у Додатку №1, яка є невід?ємною частиною цього Договору.

Згідно п.2.1 договору, цим договором передбачається відвантаження Товару (пиломатеріалу) окремими партіями в період дії договору.

Відповідно до п.2.2 договору строки та обсяги поставки визначені у Додатку №l до Договору. Відвантаження пиломатеріалу здійснюється до автотранспорту, наданого Покупцем, який він оплачує за власний рахунок.

У п.2.3 договору визначено, що після виготовлення Товару Продавець надсилає Покупцеві електронною поштою документи або передає їх особисто з Товаром.

Згідно з п.2.5 договору відвантаження Товару здійснюється протягом всього терміну дії Договору з дати підписання цього Договору шляхом самостійних відвантажень в асортименті, складеному на підставі інформації про наявність Товару на складі Вантажоодержувача та відповідно до замовлень Покупця, в яких обумовлюється номенклатура, кількість, ціна Товару, умови постачання та термін постачання.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

У статті 664 Цивільного кодексу України зазначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 689 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Суд зазначає, що строк поставки товару договором не визначений, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що такий товар мав бути поставлений відповідачем протягом строку дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 22.09.2021 відповідач просив позивача забрати весь готовий товар (палетну дошку) зі складу за договором поставки №23621 від 30.06.2021 та рахунком - фактурою №0107 від 01.07.2021 протягом 7 календарних днів з моменту отримання листа, що підтверджується копіями фіскальних чеків від 22.09.2021, рекомендованого повідомлення про вручення 24.09.2021.

Крім того, за актом приймання- передачі документів від 22.09.2021 Фізична особа-підприємець Чернаєнко Данило Володимирович передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Зейем експортс ЛТД» прийняло документи: ТТН-ліс від 07.09.2021 №022014 (оригінал) на 1 арк., ТТН-ліс від 31.08.2021 №021939 (оригінал) на 1 арк., ТТН-ліс від 10.08.2021 №021664 (оригінал) на 1 арк., ТТН-ліс від 10.08.2021 №021661 (оригінал) на 1 арк., який підписаний представниками сторін та скріплений печатками сторін.

Листом б/н від 19.11.2021 відповідач повідомив позивача, що готовий товар у вигляді палетної заготовки з осики буде продано найближчим часом, у зв`язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Зейем експортс ЛТД» відмовилося забирати готову продукцію - палетну заготовку з осики, отримані кошти з продажу товару будуть перераховані на розрахунковий рахунок покупця (договір поставки №23621 від 30.06.2021 та рахунок - фактура №0107 від 01.07.2021), що підтверджується копіями фіскальних чеків від 19.11.2021, рекомендованого повідомлення про вручення 23.11.2021.

Тобто, у даному випадку відповідачем було виготовлено обумовлений договором товар та повідомлено позивача про необхідність отримання такого товару.

Судом розглянуті та відхилені доводи позивача щодо неотримання ним листів від відповідача з огляду на наступне.

Приписи статті 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» визначають, що оператори надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку. Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку (270-2009-п), що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості. У договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку. Договір про надання послуги поштового зв`язку вважається укладеним після оплати користувачем вартості цієї послуги, якщо інше не передбачене відповідними договорами.

Так, відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (надалі - Правила), повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Згідно з п. 8 Правил, оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів. До внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою (пункт 19 Правил).

При цьому згідно п. 61 Правил, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Відтак, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення є документом, що засвідчує прийняття отримувачем зареєстрованого поштового відправлення.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Також Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку відповідача. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19).

А тому суд зазначає, що оскільки листи від 22.09.2021, 19.11.2021 були надіслані на дійсну адресу позивача, а в матеріалах справи відсутні докази на підтвердженя наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, вони вважаються отриманими адресатом.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що на виконання умов договору поставки №23621 від 30.06.2021 обов`язок відповідача передати товар покупцеві вважається виконаним, у зв`язку з вчиненням дій для надання товару в розпорядження покупця відповідно до ст.664 ЦК України, враховуючи що покупець був проінформований про готовність до передачі товару позивачу.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження відповідних обставин стосовно вчинення саме позивачем дій (листи позивача щодо готовності забрати товар самовивозом, тощо), спрямованих на отримання товару, а отже і порушення відповідачем зобов`язань з поставки товару.

Відповідно до ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, зокрема, за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 197 Господарського кодексу України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов`язання. У разі якщо місце виконання зобов`язання не визначено, зобов`язання повинно бути виконано: за іншими зобов`язаннями - за місцезнаходженням (місцем проживання) зобов`язаної сторони, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 689 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок покупця щодо прийняття товару, зокрема, покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Тобто договір купівлі-продажу є взаємно зобов`язуючим, де кожна із сторін договору наділена взаємними правами та обов`язками.

За аналізом зазначеної статті покупець для виконання продавцем обов`язку із передачі товару, відповідно до правовідносин, що фактично склалися між сторонами, зобов`язаний був забезпечити вивезення товару власними силами зі складу продавця.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як зобов`язана сторона договору, вчиняв максимально необхідні дії для належного виконання досягнутих між сторонами домовленостей, зокрема, позивачем не надано належних доказів звернення до відповідача у встановленому порядку про отримання товару до автотранспорту, наданого Покупцем, який він оплачує за власний рахунок, та недоведено того факту, що відповідачем було відмовлено у передачі товару або було відмовлено здійснити відвантаження товару на транспортні засоби Покупця.

Згідно з п.2.5 договору відвантаження Товару здійснюється протягом всього терміну дії Договору з дати підписання цього Договору шляхом самостійних відвантажень в асортименті, складеному на підставі інформації про наявність Товару на складі Вантажоодержувача та відповідно до замовлень Покупця, в яких обумовлюється номенклатура, кількість, ціна Товару, умови постачання та термін постачання.

Проте, матеріали справи також не містять жодних замовлень покупця, в яких останній повідомляв відповідача про умови постачання та термін постачання. Судом розглянуті та відхилені доводи позивача щодо неузгодженості сторонами в договорі місця відвантаження товару, оскільки такі умови постачання повинні були визначені саме позивачем у відповідних замовленнях, чого останнім зроблено не було.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 28.02.2019 у справі № 912/2275/17, умовою застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Разом з тим, судом не встановлено неналежного виконання продавцем свого договірного зобов`язання.

Крім того, у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду сформував правову позицію щодо застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Суд зазначає, що добросовісність є однією з засад цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України). Встановлення недобросовісності дій сторін правовідносин чи їх суперечливої поведінки є правовим висновком суду виходячи з встановлення фактичних обставин конкретної справи. Повноваження суду щодо оцінки доказів є тим процесуальним механізмом, який дозволяє суду оцінити добросовісність дій сторін та встановити суперечливість їх поведінки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено того факту, що мало місце порушення продавцем обов`язку щодо передачі товару, який був попередньо оплачений, відмови продавця від здійснення своїх обов`язків; не надано доказів на підтвердження добросовісності поведінки покупця для встановлення належного виконання покупцем свого кореспондуючого обов`язку щодо прийняття товару, в даному випадку, враховуючи характерні властивості предмета поставки, шляхом самовивозу; не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем належним чином всіх дій, регламентованих законодавством, для уникнення неналежного виконання зобов`язань, що склалися між сторонами.

При цьому, судом враховано, що наказом Фізичної особи-підприємця Чернаєнко Данила Володимировича №2801 від 28.01.2022 створено експертну комісію за участю представників компанії ТОВ «ЄВРОХАБ ТРЕЙД ЛТД» й наказано провести огляд матеріальних цінностей на їх придатність до використання, при виявленні фізично зношених матеріальних цінностей встановлювати фактичну причину їх списання, за результатами обстеження комісії скласти акти списання матеріальних цінностей.

Згідно з актом ліквідації основних засобів від 28.01.2022 пиломатеріали або палетна заготовка з осики підлягає ліквідації у зв`язку з неможливістю подальшої експлуатації та використання даної продукції.

Листом б/н від 28.01.2022 Фізична особа-підприємець Чернаєнко Данило Володимирович повідомив позивача, що готовий товар було утилізовано з причин того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Зейем експортс ЛТД» не забрало готовий товар з 22.09.2021.

За таких обставин, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем свого зобов`язання зі своєчасної поставки товару позивачу, що є умовою для застосування положень ст. 693 Цивільного кодексу України, на яку посилався позивач при зверненні до суду з вказаним позовом, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача попередньої оплати в сумі 200 000, 00 грн.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1791,78 грн. - 3% річних та 4829,84 грн. - інфляційних втрат, як похідні вимоги від основного зобовязання, в задоволенні якого судом відмовлено.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Зейем експортс ЛТД» до Фізичної особи-підприємця Чернаєнко Данила Володимировича про стягнення 206 621, 62 грн. задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков