РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.07.2023Справа № 904/4302/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (49044, м. Дніпро, вул. Моссаковського Володимира, 7, )

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, місто Київ, вулиця Сім`ї Бродських, будинок 19, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України (02000, м. Київ, вулиця Бастіонна, 6).

про стягнення 3 261 575,00 грн,

За участю представників сторін:

від позивача: Лаврищев В.В. (в режимі відео конференції)

Від відповідача: не з`явився

Від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про стягнення збитків у розмірі 3 261 575,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2023 матеріали позовної заяви № 41707/DNEP від 15.11.2022 передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 16.01.2023 залишив позов без руху, надав строк для усунення недоліків позову у встановлений спосіб.

26.01.2023 від позивача засобами поштового зв`язку через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли матеріали на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 відкрито провадження у справі № 904/4302/22, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 01.03.2023.

Судові засідання Господарського суду міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., призначені на 01.03.2023, знято з розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 підготовче засідання призначено на 08.03.2023 о 09:15.

20.02.2023 від відповідача засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи.

28.02.2023 від позивача засобами поштового зв`язку надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Заява позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції мотивована запровадженням воєнного стану в Україні, регулярного оповіщення про потенційну загрозу нанесення ракетно-бомбових ударів, неможливістю на даний час забезпечення безпеки учасників судового процесу як в приміщенні суду так і на шляху прямування до приміщення суду, у зв`язку з чим представник позивача, який постійно проживає у місті Дніпро, просить суд проводити судове засідання, призначене на 08.03.2023, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, доручивши забезпечення проведення відео конференції Господарському суду Дніпропетровської області.

02.03.2023 від позивача засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив, яку залучено до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2023 у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 904/4302/22 відмовлено.

У засіданні суду 08.03.2023 представник позивача просив розглянути клопотання про призначення судової експертизи.

Розгляд та вирішення даного клопотання відкладено на наступне судове засідання.

У засіданні суду 08.03.2023 оголошено перерву на 22.03.2023.

09.03.2023 від відповідача засобами поштового зв`язку надійшли заперечення на відповідь на відзив, які залучено до матеріалів справи

21.03.2023 на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Заява позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції мотивована запровадженням воєнного стану в Україні, регулярним оповіщенням про потенційну загрозу нанесення ракетно-бомбових ударів, неможливістю на даний час безпеки учасників судового процесу як в приміщенні суду так і на шляху прямування до приміщення суду, а також те, що представник позивача постійно проживає у місті Дніпрі, у зв`язку з чим останній просить суд проводити судове засідання, призначене на 22.03.2023, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", Володимира Лаврищева про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

У засіданні суду 22.03.2023 представник позивача підтримав клопотання про призначення судової експертизи, просив його задовольнити.

Представник відповідача повідомив, що 21.03.2023 направив до суду заперечення на клопотання про призначення судової експертизи, заперечив щодо задоволення клопотання позивача, пояснив, що зміст визначених позивачем питань, які необхідно поставити на вирішення судової економічної експертизи є некоректними та не потребують спеціальних знань в галузі економіки, а відносяться виключно до правових питань.

Судом встановлено, що станом на час проведення судового засідання дані заперечення не зареєстровано в базі "Діловодство спеціалізованого суду" та відсутні в матеріалах справи.

Розглянувши у судовому засіданні подане позивачем клопотання про призначення судової експертизи, судом визнано на необхідне зазначити наступне.

З огляду на те, що в процесі підготовчих засідань у суду не виникало питань, які потребують спеціальних знань і в матеріалах справи відсутні докази, які є взаємно суперечливими, господарський суд в змозі самостійно надати оцінку всім доказам які містяться в матеріалах справи та мають суттєве значення для вирішення спору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення у справі судової експертизи.

У судовому засіданні 22.03.2023 судом поставлено на обговорення питання, щодо доцільності залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної казначейської служби України, оскільки предметом спору у даній справі є стягнення збитків з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка здійснює свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування.

Представник позивача пояснив, що таке залучення є передчасним, проте поставив вирішення даного питання на розсуд суду.

Представник відповідача поставив вирішення даного питання на розсуд суду.

З огляду на предмет та підстави позовних вимог, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, суд визнав за необхідне за власною ініціативою залучити до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державну казначейську службу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 залучено до участі у справі Державну казначейську службу України третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача та відкладено підготовче засідання на 05.04.2023.

23.03.2023 на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Заява позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції мотивована запровадженням воєнного стану в Україні, регулярним оповіщенням про потенційну загрозу нанесення ракетно-бомбових ударів, неможливістю на даний час безпеки учасників судового процесу як в приміщенні суду так і на шляху прямування до приміщення суду, а також те, що представник позивача постійно проживає у місті Дніпрі, у зв`язку з чим останній просить суд проводити судові засідання у справі № 904/4302/22, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2023 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", Володимира Лаврищева про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

28.03.2023 засобами поштового зв`язку від позивача надійшли докази направлення копії позовної заяви з додатками та копії відповіді на відзив на адресу третьої особи.

У підготовчому засіданні 19.04.2023 присутніми представниками сторін надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 17.05.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 відкладено судове засідання на 31.05.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 відкладено судове засідання на 05.07.2023.

Представник позивача у судовому засіданні 05.07.2023 підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач участь свого представника у засідання суду 05.07.2023 не забезпечив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

05.07.2023 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (далі - позивач, електропостачальник) є електропостачальником на ринку електричної енергії України.

Згідно із ч. 1 ст. 62 Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон 2019-VIII) з метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії. Пунктом 2 ч.2 ст.62 Закону 2019-VIII передбачено, що до спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії належать, зокрема виконання функцій постачальника універсальних послуг.

Відповідно до п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 2019-VIII, під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання. Суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності Закону 2019-VIII зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії. Упродовж двох років з 1 січня 2019 року такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території.

З урахуванням зазначеного вище, створено Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", яким отримано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 429 та відповідно до п. ІЗ розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення», ст.63 Закону 2019-VIII здійснює постачання електричної енергії, як постачальник універсальних послуг (далі - ПУП).

Постановою НКРЕКП від 05.10.2018 №1177 було затверджено Порядок формування цін на універсальні послуги.

З початком дії ринку електричної енергії, яке відбулося 01.07.2019 набули чинності Правила ринку, затверджені постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 307 (у редакції постанови НКРЕКП 24.06.2019 № 1168) (далі - Правила ринку).

У той же час, постановою НКРЕКП 28.02.2020 № 516 було внесено зміни до Правил ринку та запроваджено новий підхід до формування платежів за небаланси та балансуючу енергію (пункт 5.16.2), а також значно розширено діапазон відхилення ціни Балансуючого ринку від ціни на Ринку на добу наперед (пункт 10.11), що значно підвищило витрати постачальників на врегулювання небалансів.

Так, позивач приєднався до договору врегулювання небалансів з ТОВ «Д.Трейдінг» та входить в балансуючу групу з ТОВ «Д.Трейдінг».

Учасники балансуючої групи несуть фінансову відповідальність за небаланс перед своєю СВБ у рамках своїх небалансів електричної енергії.

Відповідно до умов зазначеного вище договору купівлі-продажу електричної енергії ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" щомісячно купує небаланси електричної енергії.

ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" купує, в тому числі купувало і в період березень - вересень 2020 року, електричну енергію на ринку двосторонніх договорів у т.ч. у ТОВ «Д.Трейдінг» згідно з договором від 26.06.2019 № 2-1-2019/400.

Купівля оформлюється відповідними актами купівлі-продажу (п.4.6. та п.5.6 договору), що відображають всі необхідні витрати, а саме, купівлю електричної енергії як товарної продукції та купівлю- продаж небалансу електричної енергії з урахуванням додаткових витрат на врегулювання небалансів пов`язаних з різницею цін Ринку на добу наперед та цінами Балансуючого ринку.

28.02.2020 було введено формулу та коефіцієнт (Кіш= 0,05 - коефіцієнт ціни небалансу), якими фактично встановлено цінову надбавку (в разі дефіциту) або цінову знижку (в разі профіциту) у розмірі 5% від ринкової ціни а значно розширено діапазон відхилення ціни балансуючого ринку, а саме дозволений діапазон відхилення при профіциті змінився з 70% до 55%, тобто, на 15%.

Таким чином, позивач зазначає, що дані зміни в сукупності підвищили витрати постачальників, зокрема, ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" на врегулювання небалансів.

Так, позивач у позовній заяві зазначає, що за період березень - вересень 2020 року ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" понесло збитки у вигляді небалансів (різниця між вартістю купівлі-продажу електричної енергії на балансуючому ринку за цінами ринку на добу наперед та цінами балансуючого ринку), що виникли від постачання електричної енергії малим непобутовим споживачам у розмірі 3 261 575,00 грн. У березні 2020 року - 1 023 604,00 грн, у квітні 2020 року -787 777,00 грн, у травні 2020 року - 246 362,00 грн, у червні 2020 року - 302 334,00 грн, у липні 2020 року - 390 330,00 грн, у серпні 2020 року - 235 714.00 грн та у вересні 2020 року - 275 454,00 грн.

26.01.2022 ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" звернулось до НКРЕКП з листом про врахування даної суми збитків в тарифі на послуги постачальника універсальної послуги. Однак, листом № 4319/17.2.2/7-22 від 31.05.2022 НКРЕКП було відмовлено товариству, у зв`язку з відсутністю судового рішення про стягнення з НКРЕКП збитків.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Пунктом 15 частини першої статті 3 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що функціонування ринку електричної енергії здійснюється на принципах, зокрема, недискримінаційного ціно- та тарифоутворення, що відображає економічно обґрунтовані витрати.

Пунктом 93 частини першої статті 1 вказаного Закону встановлено, що універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.

Відповідно до частини першої та пункту 2 частини другої статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії" з метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії. До спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього Закону для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належать, зокрема: виконання функцій постачальника універсальних послуг.

Пунктом 13 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону встановлено, що під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання. З метою забезпечення надійного та безперервного постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам відокремлення оператора системи розподілу, кількість приєднаних споживачів до системи розподілу якого перевищує 100 тисяч, здійснюється з урахуванням вимог цього пункту, а саме: суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії упродовж двох (а в редакції від 21.07.2020 - трьох років) з 1 січня 2019 року такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території, яка визначається як область, міста Київ та Севастополь, Автономна Республіка Крим, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання.

Пунктом 93 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.

Згідно з частиною першою статті 7 вказаного Закону на ринку електричної енергії державному регулюванню підлягають: тарифи на послуги з передачі електричної енергії; тарифи на послуги з розподілу електричної енергії; тарифи на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління; ціни на універсальні послуги, ціни, за якими здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", в частині методик (порядків) їх формування; ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" у випадках, передбачених статтями 63 та 64 цього Закону; ціни на допоміжні послуги у випадках, передбачених статтею 69 цього Закону; ставки плати за приєднання потужності та ставки плати за лінійну частину приєднання; "зелені" тарифи; інші тарифи та ціни в рамках покладення спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії відповідно до цього Закону.

Частиною сьомою статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що умови виконання спеціальних обов`язків мають забезпечувати покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку на виконання таких обов`язків.

Відповідно до части третьої статті 63 вказаного Закону постачальник надає універсальні послуги за економічно обґрунтованими, прозорими та недискримінаційними цінами, що формуються ним відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, та включають, зокрема, ціну купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, ціну (тариф) на послуги постачальника універсальних послуг, ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі та оператора системи розподілу відповідно до укладених договорів про надання відповідних послуг. Для забезпечення постачання електричної енергії споживачам постачальник універсальних послуг здійснює купівлю-продаж електричної енергії на ринку електричної енергії за вільними цінами. Методика (порядок) розрахунку ціни електричної енергії, що застосовується постачальником універсальних послуг при формуванні цін на універсальні послуги, затверджується Регулятором. Ціна (тариф) на послуги постачальника універсальних послуг визначається за результатами проведення конкурсу з визначення постачальника універсальних послуг. Якщо конкурс на визначення постачальника універсальних послуг не відбувся, ціна (тариф) на послуги тимчасово призначеного постачальника універсальних послуг встановлюється Регулятором відповідно до затвердженої ним методики із дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Частиною другою статті 12 Закону України "Про ціни і ціноутворення" встановлено, що державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).

Таким чином, постачальник універсальних послуг надає відповідні послуги за економічно обґрунтованими, прозорими та недискримінаційними цінами, що формуються ним відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором. При цьому вартість відповідних послуг має забезпечувати покриття економічно обґрунтованих витрат на їх надання.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Пунктом 1 частини першої статті 2 вказаного Закону встановлено, що регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема: у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії; діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, трейдерської діяльності.

Частинами першою та другою статті 3 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" визначено, що регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; державного контролю та застосування заходів впливу; використання інших засобів, передбачених законом.

Відповідно до пунктів 1, 6, 9 частини третьої статті 3 вказаного Закону основними завданнями Регулятора є: забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг.

Пунктом 3 частини першої статті 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" визначено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема: порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення державних регульованих цін і тарифів для суб`єктів природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг, а також для інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом.

Згідно з частиною четвертою зазначеної статті порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення державних регульованих цін і тарифів для суб`єктів природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг, а також для інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджені Регулятором, мають бути недискримінаційними і прозорими та підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора та в офіційному друкованому виданні. При розробленні та затвердженні зазначених методик Регулятор має забезпечити, щоб суб`єкти природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг отримали належні стимули на коротко- та довгостроковий періоди щодо підвищення ефективності, ліквідації перехресного субсидіювання між видами діяльності та групами споживачів, сприяння ринковій інтеграції та безпеці постачання. У разі застосування будь-якого способу державного регулювання цін порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення тарифів повинні забезпечити покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості. Такі порядки (методики) повинні сприяти використанню місцевих, відновлюваних та вторинних енергетичних ресурсів, а також сприятливих до навколишнього природного середовища технологій.

Отже, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики, зокрема, щодо суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії та/або діяльність з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, трейдерської діяльності, зокрема, розробляє та затверджує порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення державних регульованих цін і тарифів для суб`єктів природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг, а також для інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом. При цьому при розробленні та затвердженні зазначених методик Регулятор має забезпечити, щоб порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення тарифів забезпечували покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості.

Відповідно до законів України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та "Про ринок електричної енергії" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 05.10.2018 № 1176 затверджено Методику розрахунку тарифу на послуги постачальника універсальних послуг, якою визначено процедуру та механізм формування тарифу на послуги постачальника універсальних послуг і враховує принципи відшкодування економічно обґрунтованих витрат на здійснення діяльності постачальника універсальних послуг та отримання обґрунтованого рівня прибутку та постановою від 05.10.2018 № 1177 затверджено Порядок формування цін на універсальні послуги, яким визначено механізм формування цін на електричну енергію для побутових та малих непобутових споживачів під час надання універсальних послуг.

Пунктами 5.16.1 та 5.16.2 статті 5.16 Правил ринку затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 (в редакції чинній до 01.03.2020) було встановлено, що для кожної СВБ (сторона, відповідальна за баланс) АР (адміністратор рахунку) обчислює належні дебети або кредити відповідно до її небалансів електричної енергії. Дебет/кредит у всіх випадках дорівнює небалансу електричної енергії, помноженому на ціну небалансу електричної енергії, тобто

CIEQ b,d = IMSP z,t ґ IEQ b,z,t.

Позитивне значення CIEQ b,z,t означає кредит для СВБ, тоді як негативне значення означає дебет СВБ незалежно від напряму небалансу електричної енергії системи.

Відповідно до пункту 10.11 Прикінцевих та перехідних положень вказаних Правил ринку (в редакції чинній до 01.03.2020) протягом першого року функціонування РДН для виробників електричної енергії, крім мікро-, міні-, малих гідроелектростанцій та електричних станцій, що виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, у кожному розрахунковому періоді доби постачання гранична нижня межа обов`язкової заявки щодо продажу електричної енергії на РДН становить 10 відсотків від сумарного обсягу відпуску електричної енергії всіма одиницями відпуску такого виробника в цьому розрахунковому періоді. ОСП забезпечує щодекадну перевірку дотримання учасниками ринку вимоги цього абзацу та повідомляє Регулятору про випадки її порушення учасниками ринку. Зазначена вимога застосовується окремо для кожної торгової зони, визначеної ОСП відповідно до цих Правил та погодженої Регулятором. До синхронізації ОЕС України з об`єднаннями енергетичних систем держав - членів Європейського Союзу (Європейське співтовариство операторів магістральних мереж в електроенергетиці ENTSO-E) учасники ринку у своїх заявках на балансуючу електричну енергію зобов`язані вказувати ціну не менше від значення 55 % від ціни на РДН на цей розрахунковий період та не більше 115 % від встановленого обмеження ціни на РДН на цей розрахунковий період. У разі подання ППБ пропозицій на балансуючу електричну енергію із ціною, що перебуває поза наведеним діапазоном, така заявка автоматично відхиляється системою управління ринком.

Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відповідно до законів України "Про ринок електричної енергії", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 28.02.2020 № 516 «Про затвердження Змін до Правил ринку» затверджено Зміни до Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №307, зокрема:

- пункт 15.16.2 викладено в наступній редакції: "5.16.2. Списання/нарахування за небаланс визначається за формулою

де PDAM z,t - визначена на торгах на РДН ціна купівлі-продажу електричної енергії в зоні z для розрахункового періоду t, грн/МВт·год;

K im = 0,05 - коефіцієнт ціни небалансу.

Позитивне значення CIEQ b, z,t означає нарахування для СВБ (або списання для АР), тоді як негативне значення означає списання СВБ (або нарахування для АР) незалежно від напряму небалансу електричної енергії системи.";

- пункту 10.11 викладено в наступній редакції : "10.11. Протягом першого року функціонування РДН для виробників електричної енергії, крім мікро-, міні-, малих гідроелектростанцій та електричних станцій, що виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, у кожному розрахунковому періоді доби постачання гранична нижня межа обов`язкової заявки щодо продажу електричної енергії на РДН становить 10 відсотків від сумарного обсягу відпуску електричної енергії всіма одиницями відпуску такого виробника в цьому розрахунковому періоді. ОСП забезпечує щодекадну перевірку дотримання учасниками ринку вимоги цього абзацу та повідомляє Регулятору про випадки її порушення учасниками ринку.

Зазначена вимога застосовується окремо для кожної торгової зони, визначеної ОСП відповідно до цих Правил та погодженої Регулятором.

До синхронізації ОЕС України з об`єднаннями енергетичних систем держав - членів Європейського Союзу (Європейське співтовариство операторів магістральних мереж в електроенергетиці ENTSO-E) учасники ринку у своїх заявках на балансуючу електричну енергію зобов`язані вказувати ціну не менше від значення 55 % від ціни на РДН на цей розрахунковий період та не більше 115 % від встановленого обмеження ціни на РДН на цей розрахунковий період.

У разі подання ППБ пропозицій на балансуючу електричну енергію із ціною, що перебуває поза наведеним діапазоном, така заявка автоматично відхиляється системою управління ринком.".

Факт того, що внаслідок внесення постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.02.2020 № 516 «Про затвердження Змін до Правил ринку» змін до Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №307 запроваджено новий підхід до формування платежів за небаланси та балансуючу енергію, а також значно розширено діапазон відхилення ціни Балансуючого ринку від ціни на Ринку на добу наперед, що значно підвищило витрати постачальників на врегулювання небалансів та сторонами не заперечуються.

Більше того, судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року у справі № 640/18697/20 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" до Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнати протиправною бездіяльності та стягнення коштів, - задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо не прийняття відповідних змін до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05.10.2018 №1176 «Про затвердження Методики розрахунку тарифу на послуги постачальника універсальних послуг» та №1177 «Про затвердження Порядку формування цін на універсальні послуги». Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" 3 261 575 грн 00 коп. в рахунок відшкодування шкоди (збитків), завданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Водночас, 16.03.2021 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 640/18697/20 частково задоволено апеляційну скаргу НКРЕКП, скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.12.2020 в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» 3 261 575,00 грн в рахунок відшкодування шкоди (збитків), завданих НКРЕКП.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.12.2021 було відмовлено в задоволенні касаційних скарг НКРЕКП та ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги», та залишено постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі № 640/18697/20 без змін.

Зокрема, надаючи оцінку доводам Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" в частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача 3 261 575 грн. в рахунок відшкодування шкоди (збитків), завданих відповідачем, колегія суддів Верховного Суду погодилась з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення понесеної ним майнової шкоди з Державного бюджету України саме та безпосередньо через Державну казначейську службу України.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, обставини, встановлені у справі №640/18697/20, обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

З системного аналізу правових норм у цій справі вбачається, що постачальник універсальних послуг надає відповідні послуги за економічно обґрунтованими, прозорими та недискримінаційними цінами, що формуються ним відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором. В свою чергу, вартість відповідних послуг має забезпечувати покриття економічно обґрунтованих витрат на їх надання.

В свою чергу, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики, зокрема, щодо суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії та/або діяльність з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, трейдерської діяльності, зокрема, розробляє та затверджує порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення державних регульованих цін і тарифів для суб`єктів природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг, а також для інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом.

Разом з цим, при розробленні та затвердженні зазначених методик Регулятор має забезпечити, щоб порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення тарифів забезпечували покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості.

Відповідно до законів України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та «Про ринок електричної енергії" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 05.10.2018 № 1176 затверджено Методику розрахунку тарифу на послуги постачальника універсальних послуг, якою визначено процедуру та механізм формування тарифу на послуги постачальника універсальних послуг і враховує принципи відшкодування економічно обґрунтованих витрат на здійснення діяльності постачальника універсальних послуг та отримання обґрунтованого рівня прибутку та постановою від 05.10.2018 № 1177 затверджено Порядок формування цін на універсальні послуги, яким визначено механізм формування цін на електричну енергію для побутових та малих непобутових споживачів під час надання універсальних послуг.

З початком дії ринку електричної енергії, яке відбулося 01 липня 2019 року, набули чинності Правила ринку, затверджені постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №307 (в редакції постанови НКРЕКП від 24 червня 2019 року №1168).

Постановою НКРЕКП від 28 лютого 2020 року №516 внесені зміни до Правил ринку та запроваджено новий підхід до формування платежів за небаланси та балансуючу енергію, а також значно розширено діапазон відхилення ціни Балансуючого ринку від ціни на Ринку на добу наперед, що значно підвищило витрати постачальників на врегулювання небалансів.

Разом з тим, питання щодо покриття економічно обґрунтованих витрат постачальників універсальних послуг залишилось невирішеним та призвело до додаткових витрат позивача, як постачальника універсальної послуги, що є порушенням пункту 15 частини другої статті 3 Закону №2019-VIII.

Як було зазначено НКРЕКП, що, враховуючи численні звернення постачальників універсальних послуг стосовно необхідності врахування в ціні на універсальні послуги складової для компенсації витрат постачальників універсальних послуг у зв`язку з небалансами електричної енергії, що виникають при постачанні електричної енергії малим непобутовим споживачам, розроблено та 09.09.2020 на засіданні Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у формі відкритого слухання схвалено проект постанови «Про внесення змін до Порядку формування цін на універсальні послуги», якою передбачено врахування при визначені ціни купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії додаткових витрат на оплату небалансів, що виникають у постачальників універсальних послуг при купівлі електричної енергії для потреб малих непобутових споживачів. Зазначений проект постанови 09.09.2020 оприлюднено на офіційній сторінці Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в мережі Інтернет за адресою: www.nerc.gov.ua з метою одержання зауважень і пропозицій.

Зміни до Порядку передбачали врахування при визначені ціни купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії додаткових витрат на оплату небалансів, що виникають у постачальників універсальних послуг при купівлі електричної енергії для потреб малих непобутових споживачів.

З наведеного вбачається, що тривале не вирішення НКРЕКП питання з приводу необхідності внесення змін до нормативних актів, що регулюють ринок електричної енергії, щодо врахування в ціні на універсальні послуги складової для компенсації витрат постачальників універсальних послуг у зв`язку з небалансами електричної енергії, що виникають при постачанні електричної енергії малим непобутовим споживачам, було підтвердженням бездіяльності відповідача, про що й фактично визнає НКРЕКП, а також те, що постачальники універсальних послуг несли збитки від небалансів пов`язаних з постачанням електричної енергії споживачам.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №640/18697/20.

Позивач купує електричну енергію на ринку двосторонніх договорів у т.ч. у ТОВ «Д.Трейдінг» згідно з договором від 26.06.2019 № 2-1-2019/400, копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до пунктів 4.6 та 5.6 вказаного договору купівля оформлюється відповідними актами купівлі-продажу, копії яких позивачем додано до позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, що відображають всі необхідні витрати, а саме, купівлю електричної енергії як товарну продукцію та купівлю-продаж небалансу електричної енергії з урахуванням додаткових витрат на врегулювання небалансів пов`язаних з різницею цін Ринку на добу наперед та цінами Балансуючого ринку.

Також на виконання договору від 26.06.2019 № 2-1-2019/400 позивач приєднався до договору врегулювання небалансів з ТОВ «Д.Трейдінг» та входить в балансуючу групу з ТОВ «Д.Трейдінг». Учасники балансуючої групи несуть фінансову відповідальність за небаланс перед своєю СВБ у рамках своїх небалансів електричної енергії.

Загальні обсяги купівлі-продажу позивачем небалансів за період березень - вересень 2020 року підтверджуються актами купівлі - продажу небалансів, підписаними між позивачем та ТОВ «Д.Трейдінг», які в свою чергу розраховуються з урахуванням даних щодо обсягів електричної енергії, отриманих за допомогою електронної платформи «Market management system» (MMS) з урахуванням обсягів спожитої електричної енергії малими непобутовими споживачами та вартості електричної енергії на балансуючому ринку. Ціна купівлі-продажу небалансів складається погодинними цінами балансуючого ринку електричної енергії, які розміщуються на офіційному сайті НЕК «УКРЕНЕРГО» за посиланням https://ua.enerRv/novvi-rvnok-e-e/rezultatv-balansuyuchogo-rynku-2/#816-2c212666-d2fa. За результатом місяця отримуються дані щодо загальних обсягів небалансу електричної енергії та розраховується вартість небалансів.

На підтвердження понесення шкоди (збитків) завданих відповідачем у розмірі 3 261 575 грн позивачем надано суду копії актів купівлі - продажу електричної енергії, актів купівлі - продажу небалансів, зведених даних з елекронної системи «Market management system», звітів про обсяги постачання постачальником універсальної послуги (форма 6-НКРЕКП), звітів про обсяги купівлі та продажу електричної енергії (форма 4-НКРЕКП), розрахунків вартості небалансів (профіцит), розрахунків вартості небалансів (дефіцит).

Відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові 12.03.2019 у справі № 920/715/17 зазначила про те, що статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

Факт допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не прийняття відповідних змін до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05.10.2018 №1176 «Про затвердження Методики розрахунку тарифу на послуги постачальника універсальних послуг» та №1177 «Про затвердження Порядку формування цін на універсальні послуги» у зв`язку з внесенням постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.02.2020 № 516 «Про затвердження Змін до Правил ринку» змін до Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №307 встановлений судом.

Факт понесення позивачем збитків у розмірі 3 261 575,00 грн та їх виникнення у зв`язку з покриттям небалансів електричної енергії, які виникли у зв`язку з внесенням постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.02.2020 № 516 «Про затвердження Змін до Правил ринку» змін до Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №307 підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів купівлі - продажу електричної енергії, актів купівлі - продажу небалансів, зведених даних з електронної системи «Market management system», звітів про обсяги постачання постачальником універсальної послуги (форма 6-НКРЕКП), звітів про обсяги купівлі та продажу електричної енергії (форма 4-НКРЕКП), розрахунків вартості небалансів (профіцит), розрахунків вартості небалансів (дефіцит).

Відповідачем доказів на спростування понесення позивачем витрат за період з березня по серпень 2020 року у розмірі 3 261 575,00 грн на покриття небалансів електричної енергії, які виникли у зв`язку з внесенням постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.02.2020 № 516 «Про затвердження Змін до Правил ринку» змін до Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №307 суду надано не було.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" 3 261 575,00 грн в рахунок відшкодування шкоди (збитків), завданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Твердження відповідача про те, що оскільки кошторисом НКРЕКП на 2023 рік не передбачено відшкодування шкоди юридичним особам за дії чи бездіяльність органу державної влади, тому майнова шкода у розмірі 3 261 575,00 грн, не може бути стягнута за рахунок бюджетних асигнувань НКРЕКП, суд визнає посилковими, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» збитки, завдані суб`єкту господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, внаслідок прийняття Регулятором неправомірного рішення, дій чи бездіяльності Регулятора, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Твердження відповідача про відсутність факту наявності таких збитків та їх розміру суд відхиляє, з огляду на те, що тривале не вирішення НКРЕКП питання з приводу необхідності внесення змін до нормативних актів, що регулюють ринок електричної енергії, щодо врахування в ціні на універсальні послуги складової для компенсації витрат постачальників універсальних послуг у зв`язку з небалансами електричної енергії, що виникають при постачанні електричної енергії малим непобутовим споживачам, було підтвердженням бездіяльності відповідача, про що й фактично визнає НКРЕКП, а також те, що постачальники універсальних послуг несли збитки від небалансів пов`язаних з постачанням електричної енергії споживачам.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №640/18697/20.

Крім того, як було зазначено вище, на підтвердження понесення шкоди (збитків) завданих відповідачем у розмірі 3 261 575 грн позивачем надано суду копії актів купівлі - продажу електричної енергії, актів купівлі - продажу небалансів, зведених даних з елекронної системи «Market management system», звітів про обсяги постачання постачальником універсальної послуги (форма 6-НКРЕКП), звітів про обсяги купівлі та продажу електричної енергії (форма 4-НКРЕКП), розрахунків вартості небалансів (профіцит), розрахунків вартості небалансів (дефіцит).

Щодо наведених у відзиві на позовну заяву тверджень відповідача про зловживання позивачем процесуальними правами із посиланням на положення статей 43, 246 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає, що предметом позову у даній справі є вимога про стягнення збитків у розмірі 3 261 575,00 грн з НКРЕКП, в той час як предметом позову у адміністративній справі №640/18697/20 була вимога товариства про стягнення 3 261 575,00 грн з Державного бюджету Україну через Державну казначейську службу України в рахунок відшкодування збитків, завданих НКРЕКП. За результатами розгляду справи №640/18697/20 було задоволено лише частину позовних вимог позивача, зокрема, вимога про стягнення збитків задоволена не була, що обумовило у позивача підстави для нового звернення до суду з іншим предметом позову, з урахуванням позицій апеляційної та касаційної інстанції.

Крім того, суд не погоджується із доводами відповідача про зловживання позивачем його процесуальними правами, оскільки у випадку визнання судом факту такого зловживання буде порушено право позивача на справедливий суд, тобто, можливості досягти у судовому провадженні бажаного результату, оскільки саме лише визнання протиправних дій відповідача не дає підстави вважати поновленим порушене право позивача на забезпечення постачальнику універсальних послуг покриття понесених економічно обґрунтованих витрат на надання відповідних послуг зі сторони відповідача.

Отже вимоги позивача визнаються судом повністю обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, місто Київ, вулиця Сім`ї Бродських, будинок 19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (49044, м. Дніпро, вул. Моссаковського Володимира, 7, ) збитки у розмірі 3 261 575 (три мільйони двісті шістдесят одна тисяча п`ятсот сімдесят п`ять) грн 00 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 48 923 (сорок вісім тисяч дев`ятсот двадцять три) тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 63 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 07.07.2023

Суддя І.О. Андреїшина