РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.07.2023Справа № 910/3537/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

про стягнення 90879,29 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про стягнення за договором (особовим рахунком) № 340803 основного боргу в розмірі 76478,01 грн., 4377,87 грн. трьох процентів річних та 10023,41 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

09.08.2022 через відділ діловодства та документообігу суду від сторін надійшло спільне клопотання про зупинення провадження у справі № 910/3537/22 на час проведення медіації строком на дев`яносто днів з дня постановлення судом ухвали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2022 заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" та Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про зупинення провадження у справі № 910/3537/22 задоволено. Зупинено провадження у справі № 910/3537/22 строком на дев`яносто днів з дня постановлення судом цієї ухвали. Зобов`язано учасників процесу повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.

10.01.2023 через відділ діловодства та документообігу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких останній зазначив про недосягнення між сторонами згоди щодо врегулювання спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2023 провадження у справі № 910/3537/22 поновлено. Продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 задоволено клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про витребування доказів. Витребувано в Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації інформацію та підтверджуючі документи про те, чи закріплені на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» нежитлові приміщення в житловому будинку за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, буд. 5; у разі відсутності таких приміщень надати інформацію та підтверджуючі документи про те, що нежитлові приміщення в житловому будинку за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, буд. 5, фізично відсутні; інформацію та підтверджуючі документи про те, чи є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» балансоутримувачем нежитлових приміщень в житловому будинку за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, буд. 5, інформацію про площу нежитлових приміщень, які закріплені на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»; у разі вибуття із володіння КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» нежитлових приміщень в житловому будинку за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, буд. 5, надати інформацію про дату вибуття.

10.03.2023 через відділ діловодства та документообігу суду від Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли докази на виконання вимог ухвали суду.

У відзиві на позовну заяву відповідач наголосив, що за відповідачем не закріплено на балансі спірного нежитлового приміщення. Крім того, із наданих позивачем доказів неможливо встановити об`єкт, в якому надавалася послуга з централізованого опалення, його площа та виконавець надання послуг.

У відповіді на відзив позивач звернув увагу, що відомості про відповідача, як балансоутримувача спірного нежитлового приміщення, містяться на сайті Департаменту комунальної власності м. Києва. До того ж, разом із вимогою про сплату боргу позивачем направлялися відповідачу рахунки на оплату, на що відповідач відповіді не надав.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач навів заперечення проти наданих позивачем доказів на підтвердження заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", позивача визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства "Київенерго". Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 Підприємству видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам та з 01.05.2018 здійснює постачання теплової енергії.

02.02.2021 позивач направив на адресу відповідача проект договору на постачання теплової енергії від 28.01.2021 № 340803-01 листом № 30/5/3/1363 з описом вкладень, що підтверджується копіями фіскального чеку, накладної та описом вкладень від вказаної дати за № 360.

Згідно з додатком № 8 вказаного проекту договору об`єктом теплопостачання є нежитлове приміщення, площею 179,4 кв.м, розташоване за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, 5.

На підтвердження факту постачання теплової енергії відповідачу до спірного нежитлового приміщення, а також її обсягу позивач надав суду акт про прийняття теплового вузла обліку від 06.12.2017 № 32/0121, акти про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи від 06.07.2020 № 19/3986, від 18.09.2019 № 19/3724, корінці нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон, відомості обліку спожитої теплової енергії, що підтверджують обсяги споживання теплової енергії, облікові картки (помісячно), а також акти приймання-передавання теплової енергії та довідки про нарахування за теплову енергію за період з жовтня 2018 року по грудень 2021 року.

17.11.2021 позивач звернувся до відповідача з вимогою від 17.11.2021 № 30/5/4/17970 сплатити заборгованість, зокрема, за договором від 28.01.2021 № 340803-01. Однак дана вимога залишилася відповідачем без задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно зі статтею 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до пунктів 5, 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Як передбачено частинами 1 статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про теплопостачання" балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - це власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами; постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - це фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина 1 статті 9 Закону України "Про теплопостачання").

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (абзац 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання").

У постановах Верховного Суду від 11.01.2.018 у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17, від 25.03.2019 у справі № 910/12510/17 викладено правовий висновок, відповідно до якого укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. Сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період.

Разом із цим, як слідує з договору на постачання теплової енергії від 28.01.2021 № 340803-01, об`єктом теплопостачання є нежитлове приміщення, площею 179,4 кв.м, розташоване за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, 5.

Відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації передано та за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" закріплено на праві господарського відання майно згідно з додатком, зокрема, жилий будинок за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, 5А, загальною площею 4307,60 кв.м.

Рішенням Київської міської ради "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" від 09.10.2014 № 270/270 Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Шевченківського району" перейменовано в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" та віднесено його до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Комунальним підприємствам зобов`язно передати Підприємству житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01.08.2014 року.

30.12.2016 розпорядженням № 801 Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації «Про внесення змін до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція», викладено в новій редакції, серед іншого, додаток 1. Відповідно до вказаного додатку до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації віднесено та за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" на праві господарського відання закріплено жилий будинок за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, 5А, загальною площею 4307,60 кв.м.

У той же час, позивач посилався на роздруківку з офіційного веб-сайту Департаменту комунальної власності міста Києва, відповідно до якої приміщення загальною площею 741,30 кв.м. в житловому будинку за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, 5, перебувають на балансі Комунального підприємства "Керуюча дирекція Шевченківського району".

Проте, із даної інформації не вбачається за можливе визначити правову підставу, на якій відповідне майно перебуває на балансі відповідача, та з якого часу.

Разом із цим, на виконання вимоги ухвали суду Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією надано копію розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», відповідно до якого будинок № 5 на проспекті Перемоги до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації не передавався.

Доказів внесення до даного розпорядження змін щодо передачі до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації нежитлового приміщення, площею 179,4 кв.м, розташованого за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, 5, матеріали справи не містять.

Таким чином, доводи позивача з приводу того, що саме відповідач є споживачем фактично наданих послуг із постачання теплової енергії у спірному приміщенні площею 179,4 кв.м, розташованого за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, 5, є необґрунтованими та не підтвердженими жодними належними доказами, оскільки матеріали справи не містять доказів перебування на балансі або в користуванні відповідача спірного нежитлового приміщення.

Суд зауважує, що сам по собі факт постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, 5, не нівелює обставин відсутності доказів перебування спірного нежитлового приміщення на балансі чи в користуванні відповідача.

При цьому, матеріали справи також не містять доказів вручення або надіслання відповідачу відомостей обліку спожитої теплової енергії, актів приймання-передавання теплової енергії та довідок про нарахування за теплову енергію за спірний період з жовтня 2018 року по грудень 2021 року.

За змістом положень статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення суми основного боргу, похідні позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних також не підлягають задоволенню.

Інші доводи учасників справи судом розглянуті, проте на результат вирішення спору не вплинули. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова