ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
про відмову у видачі судового наказу

07 липня 2023 року м.Харків Справа № 913/227/23
Провадження № 14/913/227/23

Господарський суд Луганської області у складі судді Лісовицького Є.А., розглянувши в порядку наказного провадження
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», м. Київ
до боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , смт. Марківка Луганської області
Обґрунтовуючи подану заяву, заявник посилається на те, що 26.01.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір № 445956-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 26.01.2022 було направлено ФОП ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 445956-КС-001 про надання кредиту. 26.01.2022 ФОП ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 445956-КС-001 про надання кредиту на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направило ФОП ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-8501, на номер телефону НОМЕР_1 , зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, та який боржником було введено/відправлено.
Таким чином, 26.01.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір № 445956-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Також сторонами погоджено, що кредит надається строком на 24 тижнів, процентна ставка складає 1,07967648% в день та є фіксованою, комісія за надання кредиту складає 2550,00 грн, термін дії договору до 13.07.2022 р.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2023 заяву передано на розгляд судді Лісовицькому Є.А.
Дослідивши подану заяву, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.
Частиною 1 ст. 148 ГПК України визначено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Згідно з п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Частиною 2 ст. 96 ГПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Суд звертає увагу заявника, що роздруківка електронного доказу не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Таким чином, без накладеного електронного цифрового підпису електронний документ не може вважатися створеним і тому не може розглядатися судом як доказ.
Відповідна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 28.12.2019 у справі № 922/788/19, від 19.01.2022 у справі № 202/2965/19.
Однак, до заяви не було додано жодних належних доказів на підтвердження того, що ФОП ОСОБА_1 підписала вищевказаний договір про надання кредиту шляхом накладення електронного цифрового підпису (у т.ч. роздруківка ЕЦП на паперовому носії договору, де вказано відповідний штрих-код та/або QR-код, із зазначенням ПІБ підписувача, №, дату нанесення, номер сертифіката підпису, тощо).
Водночас, заявник посилається на те, що договір про надання кредиту було укладено з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано порядок укладення електронних договорів, зокрема:
- електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 11);
- електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як стверджує заявник, договір № 445956-КС-001 про надання кредиту від 26.01.2022 було укладено шляхом направлення боржнику пропозиції (оферти) та прийняття її останнім за допомогою введення одноразового ідентифікатора G-8501, направленого йому через телекомунікаційну систему на номер телефону НОМЕР_1 , вказаний позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті.
В реквізитах сторони позичальника в роздруківці договору зазначено, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-8501 26.01.2022 13:11:05. Зі сторони кредитодавця будь-які позначки про підписання договору в тексті відсутні.
Як вбачається з інших долучених документів про надання кредиту (пропозиція, прийняття/акцепт, та анкета клієнта) вони взагалі не містять даних ні про використання електронного підпису боржника (позичальника), ні одноразового ідентифікатора.
Належні докази підписання договору № 445956-КС-001 про надання кредиту від 26.01.2022 та вказаних документів боржником - ФОП ОСОБА_1 , шляхом використання нею електронного підпису одноразовим ідентифікатором в матеріалах заяви відсутні.
Крім того, суд звертає увагу що, виходячи з приписів п. 1.4.5. та розділу 2 Правил про надання коштів у кредит фізичним особам - підприємцям ТОВ «Бізнес Позика», перед тим як кредитодавець надасть заявнику кредит, останній повинен подати кредитодавцю заявку про намір отримати кредит, за результатами розгляду якої кредитодавцем може бути прийнято рішення про можливість надання заявнику кредиту.
Водночас, до заяви про видачу судового наказу заявником взагалі не надано доказів звернення ФОП ОСОБА_1 до ТОВ «Бізнес Позика» з відповідною заявкою.
Оскільки надана суду анкета не підписана ФОП ОСОБА_1 , вона не може вважатись належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, який підтверджує відомості зазначені в даній анкеті.
Окрім цього, серед доданих до заяви документів відсутні докази на підтвердження врахованої при визначенні розміру боргу оплати, здійсненої боржником, зокрема, відповідна виписка банку.
Додатково суд зазначає, що наданий заявником складений в односторонньому порядку розрахунок заборгованості за кредитом не може бути розцінений судом в якості належних доказів на підтвердження заявлених в заяві про видачу судового наказу вимог, оскільки на відміну від банківської виписки не відображає факт здійснення господарської операції з перерахування коштів з одного банківського рахунку на інший.
Судом враховано, що для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, без розгляду справи по суті на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів, які підтверджують безспірність таких вимог. З цією метою, насамперед, необхідно перевірити наявність обставин щодо факту виникнення та настання строку виконання боржником зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявником не доведено належними та допустимими доказами укладення між ТОВ «Бізнес Позика» та ФОП ОСОБА_1 договору № 445956-КС-001 про надання кредиту від 26.01.2022 шляхом обміну електронними повідомленнями з підписанням електронними підписами з використанням одноразового ідентифікатора. Також заявником не доведено, що стороною договору, отримувачем грошових коштів та боржником є саме ФОП ОСОБА_1 , а відтак і наявність та безспірність грошової заборгованості саме у цієї особи; що кредитні кошти були перераховані саме на банківську картку ФОП ОСОБА_1 .
Відповідно до п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Частиною 2 ст. 151 ГПК України визначено, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Разом з тим, суд звертає увагу заявника на те, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).
Керуючись ст.ст. 147, 150, 152-154, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 07.07.2023 та може бути оскаржена у строки, передбачені ст. 256 ГПК України, та порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя Євген ЛІСОВИЦЬКИЙ