ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2023 р. Справа№ 910/6626/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Дюкарєвої І.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на постанову Господарського суду міста Києва від 22.09.2022

у справі № 910/6626/21

за заявою ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Київ житло-інвест"

про банкрутство

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 27.06.2023

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2021, серед іншого, відкрито провадження у справі № 910/6626/21 та призначено розпорядником майна боржника Бандуристого Руслана Сергійовича.

Постановою Господарського суду міста Києва від 22.09.2022, серед іншого, визнано ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Київ житло-інвест" банкрутом. Призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Бандуристого Руслана Сергійовича.

Ключовими мотивами постанови є:

- 12.08.2022 комітетом кредиторів прийнято рішення про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатором боржника арбітражного керуючого Бандуристого Руслана Сергійовича.

- станом на 22.09.2022 ні боржником, ні розпорядником майна боржника не надано суду відомостей щодо можливості боржника погасити заборгованість перед кредиторами.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та направити справу № 910/6626/21 до Господарського суду міста Києва на стадію розпорядженням майном боржника.

Ключовими аргументами скарги є:

- суд не надав оцінку повноти дій здійснення арбітражним керуючим в процедурі розпорядження майном боржника, не пересвідчився в достовірності інформації наданої розпорядником майна;

- наявність рішення комітету кредиторів про перехід до наступної судової процедури та звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом не є саме по собі безумовною підставою для введення господарським судом ліквідаційної процедури.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 910/6626/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Отрюх Б.В., Грек Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6626/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

На виконання ухвали від 03.04.2023 з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/6626/21.

Розпорядженням керівника апарату від 26.06.2023 у зв`язку перебуванням судді Грека Б.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №910/6626/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Отрюх Б.В., Остапенко О.М. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019 й може розглядати справи про банкрутство та справи у спорах, які пов`язані з процедурою банкрутства, справи у спорах щодо захисту прав на об`єкти інтелектуальної власності.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі № 910/6626/21, розгляд справи призначено на 27.06.2023.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 49 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КзПБ) у підсумковому засіданні суду у процедурі розпорядження майном боржника здійснюється перехід до наступної судової процедури (процедури санації, ліквідації) або закривається провадження у справі.

До закінчення процедури розпорядження майном боржника збори кредиторів приймають одне з таких рішень: схвалити план санації та подати до господарського суду клопотання про введення процедури санації і затвердження плану санації; подати до господарського суду клопотання про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. У разі наявності обставин, що не дають зборам кредиторів можливості у встановлені строки прийняти одне з таких рішень, збори кредиторів можуть прийняти рішення про звернення до господарського суду з клопотанням про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 КзПБ у випадках, передбачених цим Кодексом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру.

З положень КзПБ вбачається, що банкрут - боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов`язання встановлена господарським судом.

Під ліквідацією розуміється припинення суб`єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів шляхом продажу його майна.

Завданням підсумкового засідання суду полягає у з`ясуванні ознак банкрутства та наявності можливості визначення наступної судової процедури і подальшого здійснення провадження у справі.

Постанова господарського суду про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є, за своєю правовою природою, судовим рішенням, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом, належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Визнаючи боржника банкрутом, суд має встановити його неоплатність, тобто недостатність майна для задоволення вимог кредиторів, у зв`язку з чим з`ясувати його актив і пасив та співставити відомості щодо обох величин. Рішення суду не може ґрунтуватись лише на клопотанні зборів кредиторів.

Аналогічна правова позиція викладена у в постановах Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 916/4932/15, від 14.08.2019 у справі № 911/2672/17, від 19.09.2019 у справі № 910/9136/18, 09.10.2019 у справі № 910/12349/18, від 23.01.2020 у справі № 924/1155/18.

Розмір пасиву боржника підлягає визначенню відповідно до затвердженого судом в порядку ст. 47 КзПБ реєстру вимог кредиторів.

Звіт розпорядника майна про фінансово-майновий стан божника має містити відомості про актив боржника, такий звіт має бути предметом розгляду зборів кредиторів (комітету кредиторів), на підставі якого кредитори приймають рішення про введення наступної судової процедури, у подальшому відомості про фінансово-майновий стан боржника (актив) має бути предметом розгляду у судовому засіданні у справі про банкрутство.

Постановою Господарського суду м. Києва від 22.09.2022 року у справі № 910/6626/21 (далі - «оскаржувана постанова») Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Київ житло-інвест" було визнано банкрутом.

Визнаючи боржника банкрутом та приймаючи рішення про перехід до ліквідаційної процедури, Господарський суд міста Києва мотивував своє рішення: наявністю рішення Комітету кредиторів, прийнятого 12.08.2022 про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури; відсутністю станом на 22.09.2022 року відомостей щодо можливості боржника погасити заборгованість перед кредиторами.

Інших мотивів, з яких виходив суд приймаючи оскаржувану постанову в тексті не відображено.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 49 КзПБ визначено, що у підсумковому засіданні господарський суд ухвалює одне з таких судових рішень: ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом; ухвалу про введення процедури санації та затвердження плану санації у разі схвалення плану санації боржника зборами кредиторів та погодження його забезпеченими кредиторами в порядку, встановленому цим Кодексом; постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство.

З вищенаведеного вбачається, що завдання підсумкового засідання суду полягає у з`ясуванні ознак банкрутства та наявності можливості визначення наступної судової процедури і подальшого здійснення провадження у справі.

Однак, судом першої інстанції приймаючи оскаржувану постанову взагалі не з`ясовувались ознаки банкрутства та наявність можливостей визначення наступної судової процедури і подальшого здійснення провадження у справі, а лише зазначено, що а ні розпорядником майна боржника а ні боржником не надано відомостей щодо можливості боржника погасити заборгованість перед кредиторами.

Тобто з тексту постанови, взагалі неможливо встановити, що саме досліджував та оцінював суд приймаючи оскаржувану постанову.

Місцевий суд лише урахував рішення комітету кредиторів Боржника, щодо визнання ТОВ БІК "Київ житло-інвест" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури боржника, та призначення ліквідатором арбітражного керуючого Бандуристого Руслана Сергійовича.

З посиланням на наведені обставини суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для припинення процедури розпорядження майном, визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у справі.

Вищезазначена постанова, явно суперечить вимогам КзПБ та свідчить про передчасність висновку суду першої інстанції про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, зробленим без урахування всіх наявних доказів у справі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 КзПБ у випадках, передбачених цим Кодексом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру.

За своєю правовою природою постанова господарського суду про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є судовим рішенням, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом, належних і допустимих доказів у конкретній справі, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Визнаючи боржника банкрутом, суд має встановити його неоплатність, тобто недостатність майна для задоволення вимог кредиторів, у зв`язку з чим з`ясувати його актив і пасив та співставити дані обох величин. Рішення суду не може ґрунтуватись лише на клопотанні комітету кредиторів. Суд повинен встановити неплатоспроможність боржника шляхом здійснення аналізу повноти проведених розпорядником майна заходів, що передбачені у процедурі розпорядження майном та дослідити надані розпорядником майна належні та допустимі докази на підтвердження повноти проведення процедури розпорядження майном (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №916/1950/16, від 29.07.2021 у справі № 925/409/20).

Натомість з тексту Постанови Господарського суду міста Києва по справі №910/6626/21 від 22.09.2022 року вбачається наступне: господарським судом не з`ясовано співвідношення активу і пасиву боржника, тобто у постанові про визнання боржника банкрутом не наведено суми загальної вартості активів та розміру пасиву із зазначенням відповідних доказів в підтвердження цих обставин. Стосовно розміру пасиву місцевий господарський суд лише обмежився посиланням на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.10.2021 за результатами попереднього засідання, якою затверджено реєстр вимог кредиторів; господарським судом не визначено розміру вартості активів боржника станом на дату ухвалення оскаржуваної постанови, в постанові без зазначення конкретних сум та без аналізу документальних підстав їх визначення, вказано про відсутність у підприємства-боржника активів, за рахунок яких можливо було б погасити кредиторську заборгованість; господарським судом не досліджено та не надано оцінку щодо наявних в матеріалах справи відомостей щодо встановлення розпорядником майна вартості активів, зокрема, шляхом інвентаризації, а також проведення аналізу фінансово-господарського стану боржника; судом не досліджено дані фінансових звітів підприємства за 2018 - 2020.

Відтак, з наведеного вище вбачається, що в порушення вимог КзПБ, вирішуючи питання про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, місцевий господарський суд лише констатував наявність поданого розпорядником майна клопотання про перехід до ліквідаційної процедури та відповідного рішення комітету кредиторів боржника.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що неналежне та недостатнє дослідження обставин справи, унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для її правильного вирішення, та як наслідок призвело до винесення передчасної постанови суду першої інстанції про визнання боржника банкрутом та введення ліквідаційної процедури.

При цьому, колегія суддів зауважує, що наявність рішення комітету кредиторів про перехід до наступної судової процедури та звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, на що посилаються суд першої інстанції в своїй постанові не є саме по собі безумовною підставою для введення господарським судом ліквідаційної процедури боржника.

Підставою для визнання боржника банкрутом є недостатність його майна для задоволення вимог кредиторів, що встановлюється судом шляхом зіставлення активів і пасивів боржника. Без встановлення фінансового стану боржника (зазначення конкретних показників, що відображають наявність фінансових ресурсів), наявності чи відсутності майнових активів у нього, за рахунок яких можна продовжити виробничу діяльність з метою погашення кредиторської заборгованості, без перевірки можливості застосування до боржника іншої, ніж ліквідація, судової процедури, висновок про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є передчасним, адже таке рішення повинно прийматися за наявності належних та допустимих доказів про відсутність можливості відновити платоспроможність боржника та погасити вимоги кредиторів не інакше, як через застосування ліквідаційної процедури.

Однак, приймаючи постанову про визнання боржника банкрутом та відкриваючи ліквідаційну процедуру, суд першої інстанції наведеного вище не врахував.

Окрім того, з тексту Рішення Печерського районного суду міста Києва від 09.11.2021 року по справі №757/45341/17-0, вбачається, що майнові права на об`єкт будівництва ТОВ БІК пКиїв Житло-Інвест" розташований, було продано третій особі згідно Договору купівлі-продажу від 12 вересня 2016 року укладеного між ТОВ БІК "Київ Житло-Інвест", в особі директора Дегтяра О.А., що діє на підставі Статуту, який передав у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "ЖК Половецька" об`єкт незавершеного будівництва, а саме житловий будинок з підземним паркінгом, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 2-а . Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за № 1648 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О.

Актом прийому-передачі об`єкту незавершеного будівництва до договору купівлі- продажу, посвідченого 12 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. за № 1648, ТОВ БІК "Київ Житло-Інвест" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖК Половецька" прийняв у власність об`єкт незавершеного будівництва, а саме житловий будинок з підземним паркінгом, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 2-а.

Тобто з вищенаведеного рішення вбачається, що ТОВ БІК «Київ житло- інвест» у 2016 році було відчужено активи, однак дані обставини не досліджувались в межах справи №910/6626/21 про банкрутство, хоча є суттєвим аргументом при оцінці фінансово-господарської діяльності Боржника.

Арбітражним керуючим, на якого законом покладено обов`язок виявляти ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої неплатоспроможності, незаконних дій у разі банкрутства належним чином не виконано цей обов`язок, а вчинено лише формальні дії згідно з відповідною методикою.

Відповідно до ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Якщо керівник боржника допустив порушення цих вимог, він несе солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення керівником боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначеної особи.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ТОВ БІК «Київ житло-інвест» (), у 2017 році було подано заяву про порушення справи про банкрутство на підставі ст.95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.09.2017 року відкрито провадження по справі №908/1770/17 про банкрутство ТОВ БІК «Київ житло-інвест». Однак, в подальшому Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.01.2018 року провадження по справі №908/1770/17 було закрито, у зв`язку з процедурними порушеннями (відсутністю аудиторської перевірки Боржника, неподання звітності до Державних органів та інше)

Однак, з наведеного можливо зробити висновок, що вже в 2017 році, підприємство перебувало у скрутному матеріальному становищі. Тому вкрай важливо на стадії підготовчого засідання встановити момент неплатоспроможності Боржника, оскільки норми КзПБ, передбачають, за несвоєчасне звернення керівника підприємства до суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, механізм притягнення останнього до солідарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника перед кредиторами.

Однак, дані обставини залишені поза увагою суду, що говорить про передчасність прийняття господарським судом Постанови про визнання ТОВ «БІК «Київ житло-інвест» банкрутом.

Таким чином, судом першої інстанцій не досліджено та не надано правової оцінки питанню повноти проведення розпорядником майна заходів, передбачених у процедурі розпорядження майном боржника, в частині здійснення ним аналізу фінансово-господарського стану боржника та проведення інвентаризації майна боржника із визначенням вартості цього майна.

Зокрема, аналіз норм законодавства про банкрутство дає підстави зробити висновки про те, що визнаючи боржника банкрутом, суд повинен встановити його неплатоспроможність шляхом здійснення аналізу повноти проведених розпорядником майна заходів, передбачених у процедурі розпорядження майном, та дослідити надані розпорядником майна належні та допустимі докази на підтвердження повноти проведення процедури розпорядження майном, визначеної законодавством з банкрутства.

Звіт розпорядника майна про фінансово-майновий стан божника повинен містити відомості про активи боржника. Такий звіт має бути предметом розгляду зборів кредиторів (комітету кредиторів), і на його підставі кредитори приймають рішення про введення наступної судової процедури. У подальшому відомості про фінансово-майновий стан боржника (актив) мають бути предметом розгляду в судовому засіданні у справі про банкрутство.

Отже, завдання підсумкового засідання суду полягає в з`ясуванні ознак неплатоспроможності для визначення наступної судової процедури, згідно з клопотанням комітету кредиторів, однак остаточна їх оцінка надається судом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 29 липня 2021 року у справі № 925/409/20 підставою для визнання боржника банкрутом є недостатність його майна для задоволення вимог кредиторів, що встановлюється судом шляхом зіставлення активів і пасивів боржника.

Без встановлення фінансового стану боржника, наявності чи відсутності майнових активів у нього, за рахунок яких можна продовжити виробничу діяльність з метою погашення кредиторської заборгованості, без перевірки можливості застосування до боржника іншої, ніж ліквідація, судової процедури, висновок про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є передчасним, адже таке рішення повинно прийматися за наявності належних та допустимих доказів про відсутність можливості відновити платоспроможність боржника та погасити вимоги кредиторів не інакше, як через застосування ліквідаційної процедури.

Здійснюючи перехід до судової процедури ліквідації боржника, суд першої інстанції за змістом оскаржуваної постанови, обмежився лише тим, що констатував наявність рішення засідання зборів кредиторів боржника та наявність поданого розпорядником майна звіту про виконану ним роботу.

Водночас суд першої інстанції не здійснив аналізу повноти проведених розпорядником майна заходів, передбачених у процедурі розпорядження майном, та не дослідив надані розпорядником майна належні та допустимі докази на підтвердження повноти проведення ним заходів у процедурі розпорядження майном боржника, а саме в частині щодо здійснення аналізу фінансово-господарського стану боржника та проведення інвентаризації його майна із визначенням вартості цього майна.

Наведене вище свідчить, що розпорядником майна не визначено реальний обсяг і вартість майнових активів боржника, за рахунок яких можна здійснити погашення вимог кредиторів, що унеможливлює визначення підстав для визнання боржника банкрутом.

Судом першої інстанції не досліджено фінансовий стан боржника та не досліджено питання наявності чи відсутності майнових активів у нього, за рахунок яких можна продовжити виробничу діяльність з метою погашення кредиторської заборгованості. Також, не досліджено питання співвідношення пасивів та активів боржника та не перевірено можливості застосування до боржника іншої, ніж ліквідація, судової процедури.

Лише після проведення інвентаризації всього майна підприємства, його належної оцінки та оцінки грошових коштів на рахунках боржника, а також вжиття всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості підприємства-боржника, можливо встановити, що активів підприємства недостатньо для задоволення вимог кредиторів та наявність підстав для звернення до господарського суду з заявою про порушення справи про банкрутство боржника.

Варто також звернути увагу на те, що визнаючи боржника банкрутом, суд має встановити його неоплатність, тобто недостатність майна для задоволення вимог кредиторів, у зв`язку з чим з`ясувати його актив і пасив та співставити дані обох величин. Рішення суду не може ґрунтуватись лише на клопотанні зборів кредиторів. Суд повинен встановити неплатоспроможність боржника шляхом здійснення аналізу повноти проведених розпорядником майна заходів, що передбачені у процедурі розпорядження майном та дослідити надані розпорядником майна належні та допустимі докази на підтвердження повноти проведення процедури розпорядження майном (подібні за змістом висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.06.2019 у справі № 910/15831 /16, від 19.09.2019 у справі № 910/9136/18).

Враховую наведене, колегія суддів вважає, що прийняття судом першої інстанції рішення про перехід до стадії ліквідації, який можливий лише за умови недостатності активів у боржника для погашення вимог кредиторів, є передчасним до оцінки наведених вище фактів.

Оскільки в силу приписів процесуального закону апеляційний суд позбавлений можливості провести підсумкове засідання, колегія суддів прийшла до висновку, що дана справа підлягає поверненню до суду першої інстанції на стадію розпорядженням майном на етап підсумкового засідання суду для оцінки наданих апелянтом фактів про активи боржника, оскільки, як було зазначено вище, саме різниця між активами та пасивами боржника є підставою для переходу до іншої стадії в процедурі банкрутства.

У зв`язку з введенням указами Президента України воєнного стану на всій території України; можливістю незнаходження осіб за вказаними в апеляційних скаргах адресами, зокрема, у зв`язку з евакуацією; тимчасовою нероботою АТ "Укрпошта", зокрема, на тимчасово окупованих та звільнених від агресора територіях; та інше, з метою належного повідомлення сторін в цій особливій для країни ситуації, відповідно до приписів п.п. 6, 7 ст. 6 та ст. 169 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе повідомляти осіб про хід справи не через АТ "Укрпошта", а іншими засобами, які доступні в період воєнного стану (надсилання повідомлення на електрону пошту сторін, електронний кабінет, повідомлення на офіційному сайті ПАГС); докази повідомлення долучати до матеріалів справи.

Керуючись ст.ст. 2, 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 253-255, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі № 910/6626/21 задовольнити.

2. Постанову Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі № 910/6626/21 скасувати та направити справу № 910/6626/21 до Господарського суду міста Києва на етап підсумкового засідання суду на стадію розпорядженням майном боржника.

3. Дану постанову направити на відомі суду електронні адреси сторін, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 6 ГПК України:

"Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою."

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено 03.07.2023.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Остапенко