номер провадження справи 9/97/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2023 Справа № 908/1102/23

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом: Приватного акціонерного товариства "МХП", (08800, Київська область, Миронівський район, м. Миронівка, вул.Елеваторна, буд. 1; поштова адреса: 03143, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 158)

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Леонтьєва Євгенія Івановича, РНОКПП НОМЕР_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса зазначена у позовній заяві: АДРЕСА_2 )

про стягнення суми 178 933,50 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "МХП" про стягнення з відповідача: Фізичної особи- підприємця Леонтьєва Євгенія Івановича суми 153 188,83 грн основного боргу, суми 23 059,11 грн - пені, суми 2 685,56 грн - 3% річних, всього - загальної суми 178 933,50 грн.

Підставою для звернення з позовом до суду позивачем зазначено неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару за договором поставки № 2543ЗП/ЗФ від 01.02.2018, внаслідок чого виникла заборгованість. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання позивач, враховуючи умови договору та приписи діючого законодавства, нарахував до стягнення з відповідача також пеню та 3% річних. Позов обґрунтовано ст.ст. 526, 530, 549, 625, 629, 692 ЦК України, ст.ст. 193, 231, 265 ГК України та умовами договору поставки № 2545ЗП/ЗФ від 01.02.2018, договору про реструктуризацію заборгованості № від 12.12.2022.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 04.04.2023 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1102/23 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 11.04.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1102/23, присвоєний номер провадження 9/97/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Позивача зобов`язано невідкладно після отримання даної ухвали суду направити відповідачу копію позовної заяви з додатками на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1; докази направлення надати суду, у строк - до 21.04.2023. Відповідачу запропоновано надати відзив з документальним обґрунтуванням протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше ніж у строк до 08.05.2023.

19.04.2023 до суду від позивача надійшла заява з доказами направлення на електрону адресу відповідача копії позовної заяви.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив на позов суду не подав. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило.

Відповідач про розгляд даної справи повідомлений належним чином відповідно до приписів ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення судом 12.04.2023 тексту ухвали про відкриття провадження у справі від 11.04.2023 на офіційному веб-порталі Судової влади України та додатково - шляхом направлення ухвали на повідомлену позивачем адресу електронної пошти відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із змісту ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України слідує, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, погіршенням безпекової ситуації в місті Запоріжжі, постійними повітряними тривогами через загрозу ракетних обстрілів обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, справу розглянуто 06.07.2023. За наслідками розгляду справи судом прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством «МИРОНІВСЬКИЙ ХЛІБОПРОДУКТ», найменування якого 02.02.2021 змінено на Приватне акціонерне товариство «МИРОНІВСЬКИЙ ХЛІБОПРОДУКТ» (МХП; позивач у даній справі) та Фізичною особою-підприємцем Леонтьєвим Євгеном Івановичем (Контрагент; відповідач у справі) був укладений Договір поставки № 2543ЗП/ЗФ (далі - Договір), відповідно до умов якого МХП зобов`язався поставити, а Контрагент - прийняти та оплати товар у кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у накладних (товарно-транспортних), що виписуються на кожну партію товару (п.1.1 Договору).

Ціна по кожному найменуванню і на кожну партію товару визначається на підставі прас-листів МХП та вказується в видаткових накладних на кожну партію товару і містить у собі податок на додану вартість (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 2.2 договору оплата кожної партії товару здійснюється в безготівковій формі за реквізитами, як зазначено у розділі Реквізити сторін цього договору (банківськими рахунками тощо) в не залежності від того, що за організацію поставки товару відповідає та поставка товару може бути здійснена відповідною філією МХП, при цьому накладна (товарно-транспортна) оформлюється виключно ПАТ «Миронівський хлібопродукт».

Пунктом 2.3 договору встановлено, що строки та порядок оплати товару визначається за кожним асортиментом товару й зазначаються в Додатку №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною. В разі затримки оплати партії товару МХП припиняє наступну поставку до повного проведення розрахунків та крім того, має право прийняти рішення про дострокове розірвання договору.

Датою постачання вважається дата підписання товарно-транспортної накладної, накладної та Акту приймання-передачі товару, що є невід`ємною частиною накладної, обома сторонами, що засвідчує прийняття товару Контрагентом від МХП (5.3 договору).

Невід`ємними частинами договору, які визначають зобов`язання сторін та регулюють його окремі положення є: Додаток №1 (Строки та порядок оплати товару, умови та графік поставки, строк дії договору), Додаток №2 (Умови прийомки та передачі зворотної тари та пакування продукції), Додаток №3 (Сума кредитного ліміту, контактні дані та відповідальні особи).

Позивач у позові посилався на те, що у зв`язку з виникненням заборгованості відповідача перед позивачем по оплаті за отриманий товар 12.12.2022 між сторонами було укладено договір про реструктуризацію №, за умовами якого МХП надає боржникові розстрочку у погашенні заборгованості, що утворилась станом на дату укладення даного договору внаслідок неналежного виконання боржником нижче вказаних зобов`язань і яку боржник підтверджує та безспірно визнає у повному обсязі у розмірі 155 188,83 грн.

Відповідно до п. 1.2 договору про реструктуризацію заборгованості сторони погодились, що боржник сплачує всю суму заборгованості, що вказана у п.1.1 даного договору, щотижневими частинами, починаючи з тижня, що слідує за датою підписання договору з урахуванням наступного: щотижневий платіж з грудня місяця 2022 року і до повного погашення боргу складає - 2 000,00 грн.

В п. 3.1 договору про реструктуризацію заборгованості сторонами узгоджено, що у разі несвоєчасного внесення платежу(ів) на погашення заборгованості згідно цього договору Боржнику нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, що підлягає до оплати, яка нараховується за кожний день прострочення.

Як зазначає позивач всупереч укладеної угоди про реструктуризацію відповідач у визначені терміни погашення заборгованості не проводив, лише 30.01.2023 сплатив 2 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору 10.02.2023 на адресу відповідача була направлена претензія вих. №12 від 08.02.2023 з вимогою про виконання зобов`язання у розмірі 153 188,83 грн протягом семи днів з моменту отримання даного повідомлення.

Зазначена претензія отримана відповідачем 21.02.2023, про що свідчить особистий підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Втім претензія залишена без відповіді, відповідач зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати у встановлені договором строки не виконав, чим порушив умови договору.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару за договором стало підставою для звернення позивача до господарського суду із позовом про стягнення з відповідача основного бору, пені та 3% річних, за яким відкрито провадження у даній справі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу (ч. 1 ст. 694 ЦК України).

Приписами ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст.77 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як свідчать матеріали справи, позивачем на виконання умов договору №2543ЗП/ЗФ від 01.02.2018 було поставлено відповідачу товар, що підтверджується актами прийому-передачі продукції, видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, копії яких містяться в матеріалах справи. Проте товар поставлений позивачем був оплачений відповідачем частково, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 155 188,83 грн.

В подальшому, 12.12.2022 учасниками правочину був укладений договір про реструктуризацію №, за умовами якого відповідач зобов`язався здійснювати щотижневі платежі у розмірі - 2000,00 грн.

Втім, як зазначив позивач, відповідач лише 30.01.2023 перерахував 2000,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача складає 153 188,83 грн.

Таким чином, Контрагент (відповідач) не дотримався встановлених Договором поставки №2543ЗП/ЗФ та Договором про реструктуризацію № умов виконання зобов`язання щодо повної оплати отриманого товару, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 153 188,83 грн.

Відповідач позовні вимоги не спростував, доказів оплати заборгованості в розмірі 153 188,83 грн за одержаний від позивача товар суду не надано.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого товару не надав та доводів позивача не спростував, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 153 188,83 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За порушення відповідачем строків сплати отриманого товару позивач, враховуючи положення п. 8.3 договору, нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 23 059,11 грн. за загальний період з 24.08.2022 по 03.03.2023.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 8.3 Договору №2543ЗП/ЗФ встановлено, що за прострочення оплати товару, Контрагент сплачує на користь МХП пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також несе відповідальність встановлену в ст. 625 ЦК України в розмірі 3% з простроченої суми за весь час прострочення.

Факт порушення відповідачем виконання зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару доведений наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем.

Разом з тим, перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що позивачем при його здійснені були допущені помилки при визначенні періоду прострочення (за видатковою накладною №ЗФ200324618 від 16.08.2022), округленні сум та при визначені ставки НБУ. Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що сума пені за вказаний позивачем період є більшою, ніж розрахована позивачем. Оскільки заявлена до стягнення сума пені є меншою, ніж встановлено судом за наслідками перерахунку, вимога позивача про стягнення пені підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі, а саме - в розмірі 23 059,11 грн.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивачем також нараховані та заявлені до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 685,56 грн за загальний період прострочення з 24.08.2022 по 29.03.2023.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що цей розрахунок є правильним, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2685,56 грн підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

На підставі усього вищевикладеного, позовні вимоги задовольняються судом в повному обсязі.

Згідно з приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Леонтьєва Євгенія Івановича, РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "МХП", (08800, Київська область, Миронівський район, м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд. 1) суму 153 188 (сто п`ятдесят три тисячі сто вісімдесят вісім) грн. 83 коп. основного боргу, суму 23 059 (двадцять три тисячі п`ятдесят дев`ять) грн 11 коп. пені, суму 2 685 (дві тисячі шістсот вісімдесят п`ять) грн. 56 коп. 3% річних.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Леонтьєва Євгенія Івановича, РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "МХП", (08800, Київська область, Миронівський район, м. Миронівка, вул.Елеваторна, буд. 1) суму 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 06.07.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва