ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2023 р. Справа№ 910/12536/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

при секретарі судового засідання Гуменюк І.О.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув,

від відповідача - представник не прибув,

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Морган кепітал" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.04.2023 про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку у справі №910/12536/21 (суддя Полякова К.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Морган кепітал" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Енергія" про стягнення 2037284, 05 грн.

встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Морган кепітал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення за договором № 304(6)20УК від 05.08.2020, 53-121-01-20-19674 від 18.08.2020 основного боргу в розмірі 1967985,96 грн., інфляційних втрат у розмірі 51949,07 грн. та трьох процентів річних у розмірі 17349,02 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 у справі №910/12536/21 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Морган кепітал" задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Морган кепітал" 1967985,96 грн. основного боргу, 46824,16 грн. інфляційних втрат, 15435,67 грн. трьох процентів річних, а також 30453,69 грн. витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

10.04.2023 через відділ діловодства та документообігу суду першої інстанції від позивача надійшла заява про долучення доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення.

У поданій заяві також містилося клопотання про поновлення позивачу процесуального строку на подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу.

На обґрунтування клопотання позивач вказав, що станом дату звернення до суду із даною заявою, рішення суду не оприлюднено та позивачу не надходило, відтак наявні підстави для поновлення процесуального строку, визначеного частиною 8 статті 129 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2023 у справі №910/12536/21 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Морган кепітал" про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу відмовлено; заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Морган Кепітал" про долучення доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.

Так, місцевий господарський суд вказавши, що представник позивача був присутній у судовому засіданні 30.03.2023 при ухваленні рішення суду та повідомляв про подання відповідних доказів згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України, що розпочинається після ухвалення рішення суду, зазначив, що обставини не отримання рішення суду, не визнаються поважними, у зв`язку з чим в поновленні пропущеного процесуального строку суд дійшов висновку відмовити.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Морган кепітал" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що за відсутності повного чи скороченого рішення суду, представник позивача не мав можливості довести клієнту факту належного виконання умов договору про надання правової допомоги та відповідно надати на узгодження та підписання акт приймання - передачі послуг, внаслідок чого, як вказує апелянт, строк на подання доказів понесення витрат правничої допомоги було пропущено.

Сторони та третя особа не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

При цьому, від апелянта (позивача у справі) надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю представника взяти участь в судовому засіданні у цій справі через зайнятість в цей же день в судовому засіданні в іншій справі, що призначено в Господарському суді міста Києва.

Суд відхиляє подане клопотання, оскільки наведені причини не належать до об`єктивних причин неможливості представника відповідача бути присутнім в судовому засіданні у цій справі з огляду на суб`єктивне обрання відповідно до наведених причин представником у цій справі поведінки, коли він на власний розсуд надає пріоритет участі в судових засіданнях в інших справах перед участю в судовому засіданні у цій справі.

Крім цього, відповідачем у справі є товариство, а не окремий його представник, в свою чергу, Господарським процесуальним кодексом України передбачена участь у судовому процесі через представника, що надає можливість направити в судове засідання іншу уповноважену належним чином на те особу.

Стосовно повідомлення третьої особи, колегія суддів вказує, що кореспонденція суду, направлена їй, повернулася з відміткою органу поштового зв`язку про відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до частин 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Враховуючи належне повідомлення вказаних осіб, а також з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У судовому засіданні 30.03.2023 представник позивача до закінчення судових дебатів повідомив про намір подати докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи з приписів частини 8 статті 129 ГПК України, відлік п`ятиденного строку на подання відповідних доказів розпочинається після ухвалення рішення суду, тобто після 30.03.2023, та тривав до 04.04.2023 включно.

Разом із цим, як слідує з відтиску календарного штемпелю на поштовому конверті, адресованому суду, та даних з веб-сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження поштового відправлення № 839, останнє відправлено до суду 06.04.2023 року.

Отже, позивачем пропущений установлений частиною 8 статті 129 ГПК України процесуальний строк на подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (частина перша); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга).

Частиною першою статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому приписи чинного ГПК України не пов`язують право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку; в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи "Пономарьов проти України", вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Колегія суддів зазначає, що поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Наведені заявником підстави для поновлення строку на подання доказів на підтвердження понесення судових витрат, а саме неотримання повного тексту судового рішення, жодним чином не свідчать про наявність об`єктивно непереборних обставин, які б унеможливлювали надання заявником цих доказів суду першої інстанції в межах визначеного частиною 8 статті 129 ГПК України п`ятиденного строку.

Так, представник позивача був присутній в судовому засіданні 30.03.2023, в якому було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Наведене свідчить про його обізнаність щодо часткового задоволення позовних вимог та щодо їх розміру.

Посилання скаржника на те, що він правомірно розраховував на направлення учасникам справи скороченого рішення після його проголошення за висновком колегії суддів не свідчать про наявність об`єктивно непереборних обставин, які унеможливлювали своєчасне подання доказів понесених витрат з огляду на присутність представника позивача в судовому засіданні.

Окрім цього, згідно ч. 2 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення.

Отже, скорочене рішення видається учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою.

Вказана стаття не встановлює обов`язку суду надсилати учасникам справи копію скороченого судового рішення, а тому посилання скаржника на те, що він правомірно розраховував на направлення учасникам справи скороченого рішення після його проголошення є необґрунтованими.

Докази звернення позивача до суду першої інстанції із заявою про отримання скороченого рішення в матеріалах даної справи відсутні.

Таким чином, неотримання копії скороченого рішення представником позивача не належить до об`єктивних причин з огляду на суб`єктивне обрання ним відповідної поведінки.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що за відсутності скороченого рішення суду, представник позивача не мав можливості довести клієнту факту належного виконання умов договору про надання правової допомоги не можуть бути підставою для поновлення строку на подання доказів понесення витрат правничої допомоги.

Щодо доводів апелянта про неотримання повного тексту рішення (як підстави несвоєчасного подання заяви до суду), колегією суддів враховується, що наведене не стало перешкодою для подання до суду першої інстанції заяви про ухвалення додаткового рішення (так, відповідна заява подана позивачем до суду 06.04.2023, тоді як повний текст судового рішення складено 11.04.2023).

Отже, позивачем не доведено обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані із істотними перешкодами чи труднощами для вчинення відповідної процесуальної дії (подання доказів в межах 5 днів), а тому не можуть самі по собі бути розцінені судом як поважні причини для поновлення строку на подання цих доказів.

Таким чином, наведені заявником причини пропуску строку обґрунтовано визнано місцевим господарським судом неповажними.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 2 статті 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, заява позивача про долучення доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення обґрунтовано залишена судом першої інстанції без розгляду.

Отже, виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є правомірною, а тому відповідно підлягає залишенню без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Морган кепітал" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.04.2023 про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку у справі №910/12536/21 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 06.07.2023 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук