ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/674/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Трофімова І.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЛФІ-УКРАЇНА" (49130, м. Дніпро, вул. Березинська, 24-А)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОМАШ" (61204, м. Харків, пр. Людвіга Свободи, буд. 46-В, кв. 79)
про стягнення 27'395,96 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

21.02.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "ДОЛФІ-УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОМАШ", в якій просить суд стягнути з відповідача 19'664,41 грн основного боргу, 30% річних у сумі 2899,33 грн, 4832,20 грн пені, а також судові витрати.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідача взятих на себе обов`язків за договором поставки від 01.10.2018 №27/ЛС в частині повної оплати вартості отриманого товару.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/674/23. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Харківської області, розпорядженням керівника апарату суду №75/2023 від 24.03.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №922/674/23.

На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справі № 922/674/23 визначено суддю Трофімова І.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2023.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.03.2023 справу №922/674/23 прийнято до розгляду та розпочато її розгляд спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.03.2023, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

12.04.2023 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позовну заяву (вх.9014), в якому останній не згодний з оформленням позовних матеріалів, та просить суд зобов`язати позивача усунути недоліки позовних матеріалів, крім того відповідач просить зобов`язати позивача зменшити розмір заборгованості за договором № 27/ЛС від 01.10.2018, відмовити позивачу в проханні стягнути з відповідача пеню та 30% річних, а також відмовити позивачу в проханні стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

Наданий відзив досліджено судом та долучено до матеріалів справи.

18.04.2023 позивач подав до суду відповідь на відзив (вх. 9442), яку досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

19.04.2023 відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. 9660), які були досліджені судом та приєднані до матеріалів справи.

01.05.2023 представник позивача надав до суду клопотання про зменшення позовних вимог (вх. 10720), в якій позивач, посилається на те, що з 06.24.2023 по 17.04.2023 відповідачем було частково сплачено суму боргу у розмірі 1500 грн, а тому сума основного боргу зменшилася і становить 14'664,41 грн. Тому позивач, просить суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі - 14'664,41 грн, 30% річних у сумі 2899,33 грн та пеню у сумі 4832,22 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн та 2000 грн гонорару, в якості відшкодування успіху.

Дана заява досліджена судом та приєднана до матеріалів справи.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, а також, враховуючи те, що відповідно до п.2 ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, беручи до уваги направлення вказаної заяви на адресу відповідача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для прийняття заяви про зменшення розміру позовних вимог до розгляду та здійснення подальшого розгляду справи з урахуванням поданої позивачем заяви.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини.

01.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОМАШ" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №27/ЛС (далі - Договір), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставляти покупцю непродовольчі товари (надалі - "товар") відповідно до поданого покупцем замовлення, а покупець зобов`язується приймати товари та своєчасно оплачувати їх вартість.

Відповідно до п. 2.1. Договору постачальник здійснює постачання товару, а покупець приймає та оплачує товар за цим договором окремими партіями. Кількість товару у кожній партії товару визначається виходячи з усної чи письмової заявки покупця та наявності товару у постачальника на момент отримання заявки, і вказується в первинних документах, які підтверджують передачу товару (товарно-транспортні, видаткові накладні) і які мають силу специфікації (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 4.1. - 4.3. Договору ціна на кожне найменування товару та цим договором визначається виходячи з відпускних цін встановлених постачальником на момент отримання заявки покупця та вважається остаточно узгодженою в розмірі вказаному у документах, що підтверджують передачу товару (видаткові, товарно-транспортні накладні). Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в національній валюті України (гривні) в безготівковому порядку шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника. При заборгованості за товар по декількох накладних отримані кошти будуть зараховуватися як погашення заборгованості за раніше отриманий товар, незалежно від призначення оплати, вказаного в платіжному дорученні (в призначенні платежу вказувати № та дату укладення договору). В разі якщо у покупця, на момент укладання цього договору, буде існувати непогашене грошове зобов`язання перед постачальником, яке виникло з будь-якого іншого договору або правочину, то всі кошти, які будуть надходити від покупця на рахунок постачальника без призначення платежу, будуть в першу чергу зараховуватись на погашення заборгованості покупця, яка виникла по моменту укладання цього договору.

Відповідно до п. 4.4. Договору покупець сплачує 100 (сто) % вартості кожної партії товару на протязі 45 (сорока п`яти) календарних днів з моменту його отримання. Факт отримання товару підтверджується видатковою, товарно-транспортною накладною, підписаною сторонами.

Згідно з п. 5.1. Договору у випадку порушення своїх зобов`язань за ним договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Сторони несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за ним договором незалежно від їх вини, якщо не доведуть, що порушення сталося внаслідок непередбаченого випадку або непереборної сили. Не вважається непередбаченим випадком відсутність у боржника необхідних коштів (п. 5.2.договору).

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 6'927'014,71 грн. Проте, відповідач поставлений товар оплатив частково у сумі 6'912'350,30 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 14'664,41 грн.

Позивач вказує на те, що станом на день подання позову до суду товар відповідачем залишається не оплаченим, що змушує позивача звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Тобто, законодавець покладає на постачальника обов`язок здійснити поставку товару, а споживач зобов`язаний його прийняти і оплатити.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість в сумі 14'664,41 грн не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 14'664,41 грн.

Щодо тверджень відповідача про те, що подані позивачем разом із позовною заявою документи неналежним чином оформлені, суд зазначає наступне.

Наказом Державного підприємства "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" від 1 липня 2021 року № 144 було прийнято ДСТУ 4163:2020 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів" (далі ДСТУ, Стандарт), який прийшов на заміну ДСТУ 4163:2003 і набув чинності 1 вересня 2021 року.

Відповідно до пункту 5.26 ДСТУ відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів "Згідно з оригіналом" (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Як убачається з матеріалів справи, копії доказів, які надані позивачем разом з позовною заявою, містять всі необхідні елементи, а саме: слова "Згідно з оригіналом" (без лапок), найменування посади (Адвокат), особистого підпису адвоката, її ім`я та прізвище ( ОСОБА_2 ) та дати засвідчення копій (13.02.2023).

Вказане спростовує твердження відповідача про те, що надані позивачем докази неправильно завірені і недопустимі.

Суд також наголошує, що вжиття заходів досудового врегулювання спору не є обов`язком сторони та їх невжиття не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості.

Ураховуючи наведене та беручи до уваги те, що відповідач не спростував наявність суми основного боргу, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 14'664,41 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2899,33 грн 30% річних та 4832,20 грн пені, нарахованих відповідачу за порушення зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У свою чергу, статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 5.4 договору сторони погодили, що якщо заборгованість покупця перед постачальником триває більше 2-х місяців покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки платежу. При цьому нарахування пені за цим пунктом договору починається від самого першого дня прострочення покупця перед постачальником. Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У п. 5.3. договору сторони погодили, що за порушення грошового зобов`язання щодо оплати товарів покупець сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України.

Перевіривши правильність нарахування пені та процентів річних, суд дійшов висновку, що дане нарахування містять помилки, а саме невірно встановлено момент прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань за видатковими накладними від 29.06.2022, оскільки згідно з приписами частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

У даному випадку останніми днями оплати товару за вказаними видатковими накладними є 13.08.2022, тобто вихідний день, тому днем закінчення строку є перший за ним робочий день, а отже прострочення відповідача за цими накладними виникає з другого робочого дня, тобто з 16.08.2022.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення 30% річних та пені підлягають частковому задоволенню в сумі 2874,46 грн та в сумі 4790,77 грн, відповідно.

Щодо тверджень відповідача про наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань за Договором, у зв`язку з форс-мажорними обставинами, суд зазначає наступне.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" (далі Закон) та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5) (далі Регламент).

Відповідно до ч.3 ст. 14 Закону Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Частиною 1 ст. 141 Закону встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до п. 3.3. Регламенту сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно з п. 6.2. Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Пунктами 6.11.6., 6.11.7. Регламенту передбачено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), і першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України/президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На Сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) проставляється печатка ТПП України/регіональної ТПП на підпис першого віце-президента або віцепрезидента ТПП України/президента, першого віце-президента або віце-президента регіональної ТПП, який підписав такий Сертифікат.

Аналізуючи наведені норми, можна дійти висновку, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно Сертифікатом ТПП про форс-мажорні (обставини непереборної сили), а не шляхом розміщення на офіційному вебсайті загального листа від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1. Такий лист не передбачений ані статтями 14, 141 Закону, ані положеннями Регламенту, та не містить посилання на зобов`язання за Договором та неможливість їх виконання саме Відповідачем через наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Таким чином, одне лише передбачене законом віднесення військового стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо відповідач доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання саме договору поставки №27/ЛС від 01.10.2018.

У матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчує наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань відповідача за спірним договором.

Відтак, суд відхиляє твердження відповідача про звільнення його від відповідальності за неналежне виконання Договору, у зв`язку з форс-мажорними обставинами.

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру позовних вимог.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 7500 грн витрат на правничу допомогу та 2000 грн відшкодування "гонорару успіху".

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 10.02.2023, укладеного між ТОВ "Долфі-Україна" та адвокатом Горець О.А., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю вказаною особою (серія ДП № 4771 від 12.06.2020); ордер на представництво інтересів позивача в суді адвокатом Горець О.А. серії АЕ №1180623 від 10.02.2023; додаткову угоду №б/н від 10.02.2023 до договору про надання правової допомоги від 10.02.2023, акт прийому-передачі послуг від 13.02.2023 за договором про надання правової допомоги від №б/н від 10.02.2023 та додаткової угоди № 1 від 10.02.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.02.2023 між ТОВ "Долфі-Україна" (клієнт) та адвокатом Горець О.А. було укладено договір про надання правової допомоги від 10.02.2023, який згідно з п. 7.1. набирає чинності з моменту його підписання та діє до його повного виконання.

За умовами п. 1.1. вказаного договору адвокат зобов`язується: надавати клієнту консультації з правових питань; організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалам, що підготовлені клієнтом; надавати клієнту правовому допомогу та представляти інтереси клієнта щодо захисту прав та інтересів останнього у судах під час здійснення господарського судочинства, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Додатковою угодою № 1 від 10.02.2023 до договору про надання правової допомоги від 10.02.2023 визначено порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвоката за надання правової допомоги у спорі про стягнення з ТОВ "ТОМАШ" на користь ТОВ "Долфі-Україна" заборгованості за договором поставки №27/ЛС від 01.10.2018.

Так, згідно з пунктами 2-3 додаткової угоди № 1 від 10.02.2023 до договору про надання правової допомоги від 10.02.2023 адвокат зобов`язується за необхідності здійснювати представництво та захист інтересів клієнта у суді першої інстанції (Господарський суд Харківської області). Витрати на професійну правничу допомогу складаються з: а) збір і правовий аналіз інформації, документів і матеріалів стосовно справи, 1 год., 1500 грн; б) підготовка позовної заяви, відзиву, заперечень, письмових пояснень, запитів, 1 год., 1500 грн; в) участь у судовому засіданні, 1 год, 1500 грн.

Згідно з пунктами 4.1.-4.2. додаткової угоди № 1 від 10.02.2023 до договору про надання правової допомоги від 10.02.2023 оплата послуг з представництва інтересів у суді першої інстанції здійснюється наступним чином: 100% вартості послуг сплачується протягом 10 календарних днів з моменту набрання судового рішення законної сили. У разі, якщо буде досягнуто мету представництва (прийнято судове рішення про стягнення заборгованості у повній сумі) клієнт додатково сплачує адвокату гонорар у розмірі 2000 грн.

Згідно з пунктами 7.1.-7.2. додаткової угоди № 1 від 10.02.2023 до договору про надання правової допомоги від 10.02.2023 правова допомога вважаються наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності). Адвокат надає клієнту акт приймання-передачі наданої правової допомоги, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов договору, додаткові витрати, які були понесені адвокатом понад узгоджену суму гонорару (якщо такі мали місце).

Згідно акту прийому-передачі послуг від 13.02.2023 за договором про надання правової допомоги від 10.02.2023 та додаткової угоди № 1 від 10.02.2023 клієнтом прийнято послуги з надання правової допомоги (підготовка, подача позовної заяви до Господарського суду Харківської області про стягнення заборгованості) на суму 7500 грн. На виконання цих послуг адвокат витратив 5 годин.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Як вже було вказано, відповідачем у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив заявлено про неспівмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

У даному випадку суд враховує такі критерії визначення розміру витрат на правову допомогу: категорію справи, яка не є складною; розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін та без проведення судового засідання; той факт, що підготовка позову не зайняла великого обсягу правових знань та часу у кваліфікованого юриста (адвоката); обсяг виконаної роботи під час розгляду справи, яка не вимагала значних витрат часу та вмінь для формування правової позиції, відшукання доказів на підтвердження позовних вимог.

Приймаючи до уваги викладене, суд доходить висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500 грн є співмірними та обґрунтованими.

Враховуючи те, що позовні вимоги у справі №922/674/23 були задоволені частково, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню (пропорційно розміру задоволених вимог) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7008,39 грн.

Щодо "Гонорару успіху", то суд звертає увагу на те, що по своїй суті він виконує, перш за все, важливу соціальну функцію, оскільки встановлення розміру гонорару успіху, як різновиду гонорару, та його сплата допускається лише у випадку досягнення адвокатом позитивного результату для клієнта, який, до речі, погодив це в договорі про надання правової допомоги. Адже таким чином забезпечується конституційне право кожного на вільний вибір захисника своїх прав серед найкваліфікованіших та найдосвідченіших з можливістю фактичного відстрочення сплати гонорару та лише за умови настання для клієнта позитивного результату. Саме за таких умов клієнт не тільки пересвідчиться у фахові та досвідові адвоката, але й матиме реальну можливість розрахуватися за ефективну професійну правничу допомогу.

Разом з цим, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, постанови Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, від 14.09.2022 у справі №923/367/20, від 11.01.2023 у справі №922/4195/21).

Крім того, визначаючи суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що за наявності угод, які передбачають гонорар успіху, ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі Пакдемірлі проти Туреччини (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала гонорар успіху у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

При цьому, Європейський суд з прав людини також вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (mutatis рішення ЄСПЛ у справі "East/West" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Limited., заява № 19336/04, § 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Тому не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи не тільки те, чи були вони фактично понесені, але і оцінювати їх необхідність та неминучість.

Приймаючи до уваги виконаний у даній справі адвокатом обсяг робіт (наданих послуг), ураховуючи сталість практики у подібних справах, суд вважає заявлені відповідні витрати на професійну правничу (правову) допомогу "гонорар успіху" такими, що не мають характеру необхідних, є неспівмірними з виконаною адвокатом роботою в суді, мають надмірний характер, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника відповідача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату.

Суд звертає увагу, що з огляду на дискреційні повноваження, надані суду положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, встановлення обставин надання правової допомоги та визначення розміру судових витрат здійснюється судом у кожному випадку окремо.

З огляду на конкретні обставини справи, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу розумності судових витрат, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, суд вважає правильним не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правову допомогу, що заявлені до стягнення. Такий підхід узгоджується з висновком, викладеним у пункті 6.1. постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Згідно з пунктом 4.2. додаткової угоди № 1 від 10.02.2023 до договору про надання правової допомоги від 10.02.2023 у разі, якщо буде досягнуто мету представництва (прийнято судове рішення про стягнення заборгованості у повній сумі) клієнт додатково сплачує адвокату гонорар у розмірі 2000 грн.

У даному випадку суд дійшов висновків про часткове задоволення позовних вимог, а не про стягнення заборгованості у повній сумі. Отже, підстави для сплати адвокату "гонорару успіху" відсутні.

Таким чином, з урахуванням критеріїв, які визначені у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача "гонорару успіху" у розмірі 2000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОМАШ" (61204, м.Харків, пр. Людвіга Свободи, буд. 46-В, кв. 79, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (49130, м. Дніпро, вул. Березинська, 24-А, ) 14'664,41 грн основного боргу, 30% річних у сумі 2874,46 грн, 4790,77 грн пені, 2508,07 грн судового збору та 7008,39 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (49130, м. Дніпро, вул. Березинська, 24-А, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОМАШ" (61204, м.Харків, пр. Людвіга Свободи, буд. 46-В, кв. 79, ).

Суддя І.В. Трофімов