ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2023 Справа № 917/319/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., за участю секретаря судового засідання Сілаєвої О. Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Петролеум плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВК Агро"

про стягнення 1 510 368,22 грн

за участю представника позивача - Христофоров Ю. В.;

від відповідача - не з`явився

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Петролеум плюс" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВК Агро" про стягнення 1 510 368,22 грн, у тому числі: 1 256 319,98 грн - основного боргу за договором поставки нафтопродуктів № 72 від 14.05.2021, 213402,30 грн - пені, 12804,14 грн 3 % річних, 27841,80 грн - інфляційних втрат.

Позивач надав заяву про збільшення розміру позовних вимог від 23.05.2023 та доповнення до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 25.05.2023 (а.с.42-45, 52), згідно з якими прохає стягнути з відповідача 1 256 319,98 грн - основного боргу за договором поставки нафтопродуктів № 72 від 14.05.2021, 376895,99 грн - пені, 22613,76 грн 3 % річних, 58853,29 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою від 25.05.2023 суд прийняв до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог від 23.05.2023 та доповнення до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 25.05.2023.

Відповідач відзив на позов не надав.

У цій справі суд вчинив такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2023 цей позов переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с.18-19).

За цим позовом ухвалою від 07.03.2023 суд відкрив провадження у справі № 917/319/23, призначив справу до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче засідання та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи (а.с.23).

Ухвалою від 04.04.2023 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів (а.с. 32).

Ухвалою від 08.06.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с.70).

Про час і місце розгляду справи по суті сторони повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням від 09.06.2023 про вручення відповідачу ухвали від 08.06.2023 (а.с.70), розпискою представника позивача від 08.06.2023 (а.с.69), довідкою про доставку ухвали в системі «Електронний суд» від 08.06.2023 (а.с.72).

Відповідач подав заяву від 05.07.2023 (вхід. № 8364 від 05.07.2023), в якій прохає повернутися на стадію підготовчого провадження та продовжити підготовче провадження на 15 днів, поновити відповідачу строк для подання відзиву і визнати поважною причину пропуску цього строку.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що позовні вимоги не визнає, оскільки сума основного зобов`язання є значно меншою, керівник та бухгалтер підприємства перебувають з волонтерською місією у Херсонській області, судові ухвали не отримували, не знали про існування цієї справи, тому не могли подати відзив та з`явитися у судові засідання.

Представник позивача у судовому засіданні усно заперечував проти задоволення вказаного клопотання.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно із ч. 4 ст. 119 ГПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Відповідно до ст.13, ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач до заяви не додав жодного доказу, в підтвердження наявності поважності причин пропуску строку.

Також, в порушення ч. 4 ст. 119 ГПК України відповідач не надав відзив, стосовно якого заявлено клопотання про поновлення строку, та доказів сплати основного боргу.

Посилання відповідача на неотримання ухвал суду спростовується поштовими повідомленнями від 26.05.2023 (а.с.62), від 09.06.2023 (а.с.71) та іншими доказами у справі (а.с.23, 32, 41).

Отже, у суду відсутні правові підстави для поновлення вказаного строку та задоволення відповідного клопотання відповідача.

Клопотання відповідача про повернення на стадію підготовчого провадження суд відхиляє, оскільки положеннями ГПК України не передбачено право суду повернутися до стадії підготовчого провадження після призначення справи до розгляду по суті.

З огляду на викладене, заяву відповідача від 05.07.2023 (вхід. № 8364 від 05.07.2023) суд не задовольняє.

Відповідач подав заяву від 06.07.2023 (вхід. № 8376 від 06.07.2023) про відкладення розгляду справи, оскільки його представник приймає участь в іншій справі в іншому суді.

Представник позивача у судовому засіданні усно заперечував проти задоволення вказаного клопотання.

Відповідно до частини другої статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд враховує, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на те, що відповідач був вільний у виборі свого представника, неявка в засідання не є підставою для відкладення розгляду справи згідно з частиною другою статті 202 ГПК України.

Суд також враховує, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі Смірнова проти України ).

За таких обставин, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Під час розгляду справи по суті суд заслухав пояснення та дослідив всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 06.07.2023 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Петролеум плюс" (далі позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДВК Агро" (далі відповідач, покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів № 72 від 14.05.2021 (далі Договір; а.с.11-12).

Відповідно до умов вказаного договору сторони домовилися про наступне:

- п.1.1 - постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити нафтопродукти (надалі - товар);

- п.3.6 перехід права власності на товар відбувається в момент фактичної передачі товару; товар за кількістю і якістю вважається переданим в момент підписання накладних про його отримання покупцем;

- п.4.2 покупець зобов`язується здійснити 100% передоплату за товар або оплачує вартість поставленого товару протягом 5 банківських днів з моменту підписання накладних про отримання покупцем;

- п. 6.4 у випадку несплати або несвоєчасної оплати вартості товару в строк, обумовлений в договорі, покупець оплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від суми неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару;

- п.9.1 цей договір набирає чинності з дати його укладення і дії до 31.12.2021, а в частині розрахунків до повного проведення. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити цей договір за один місяць до його закінчення, цей договір вважаться пролонгованим на кожний наступний місяць.

На виконання Договору позивач за видатковою накладною № 805 від 07.10.2022 передав відповідачу товар паливо дизельне на загальну суму 1256319,98 грн (а.с.13). У цій накладній є посилання на договір поставки нафтопродуктів № 72 від 14.05.2021. Ця накладна підписана позивачем та відповідачем та посвідчена їх печатками.

Факт отримання товару відповідач суду не заперечив.

З огляду на умови п.4.2 Договору відповідач повинен був оплатити отриманий товар у кінцеву дату 14.10.2022.

Позивач у позові зазначає, що відповідач товар не оплатив.

Позивач направив відповідачу вимогу від 07.12.2022 про сплату заборгованості за товар (а.с.14). Це підтверджується описом вкладення та поштовою накладною від 07.12.2022 (а.с.15, 16).

Позивач у позові вказує, що відповідач заборгованість не сплатив, що стало підставою для звернення з цим позовом.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Статтею 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст. 193 ГК України.

Відповідач у заяві від 05.07.2023 посилається на те, що позовні вимоги не визнає, оскільки сума основного зобов`язання є значно меншою.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В ст. 76 ГПК України вказано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. У ч. 1 ст. 79ГПК Українизазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Жодних доказів сплати боргу відповідач суду не надав.

Отже, позовні вимоги про стягнення 1 256 319,98 грн основного боргу підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

При цьому суд роз`яснює, що в разі сплати боргу відповідач має право звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В п. 6.4 Договору вказано, що у випадку несплати або несвоєчасної оплати вартості товару в строк, обумовлений в договорі, покупець оплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від суми неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаних положень та враховуючи несплату відповідачем вартості отриманого товару, позивач заявив вимоги про стягнення 376895,99 грн пені за період 17.10.2022 23.05.2023, 22613,76 грн 3 % річних за період 17.10.2022 23.05.2023, 58853,29 грн - інфляційних втрат за період 17.10.2022 23.05.2023 (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 23.05.2023 та доповнення до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 25.05.2023; а.с.42-45, 52).

Після проведення перевірки розрахунку суд встановив, що заявлені до стягнення суми обчислені правильно.

Отже, позовні вимоги про стягнення 376895,99 грн пені, 22613,76 грн 3 % річних, 58853,29 грн - інфляційних втрат є обґрунтованими, суд їх задовольняє.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у цій справі, до яких відносить витрати на сплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Суд встановив, що за подачу цього позову позивач сплатив 22655,53 грн судового збору за платіжним дорученням № 127 від 20.02.2023 (а.с.6). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджене випискою від 22.02.2023 (а.с.20).

За подання заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач сплатив 3064,72 грн судового збору за платіжною інструкцією № 509 від 23.05.2023 (а.с.46). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджене випискою від 24.05.2023 (а.с.50).

Загальна сума сплаченого позивачем судового збору у справі - 25720,25 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у розмірі 25720,25 грн.

В ч. 3 ст. 126 ГПК України вказано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представник позивача у судовому засіданні 07.07.2023 до початку судових дебатів повідомив про подання в порядку частини 8 статті 129 ГПК України відповідних доказів в підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач має право звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись статтями 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВК Агро" (вул. Гагаріна, буд. 31, с. Новий Калкаїв, Семенівський район, Полтавська область, 38211; ідентифікаційний код 41256598) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Петролеум плюс" (вул. Половки, буд. 64-В, кімната 2, м. Полтава, 36010; ідентифікаційний код 43907 грн 98 коп. - основного боргу, 376895 грн 99 коп. - пені, 22613 грн. 76 коп. 3 % річних, 58853 грн 29 коп. - інфляційних втрат, 25720 грн 25 коп. - відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 07.07.2023.

Суддя Т. М. Безрук