ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"06" липня 2023 р. Справа № 911/943/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віалок Білд", 02088, місто Київ, провулок Геофізиків, будинок 12, офіс 18

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТІС+1", 08301, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Бежівка, будинок 35

про стягнення 1 851 372,46 грн за договором субпідряду № 3 від 19.01.2021

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г. Байдрелова

за участю представників сторін згідно протоколу

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віалок Білд" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТІС+1" про стягнення суми сплаченого авансу за договором субпідряду № 3 від 19.01.2021 у розмірі 1 400 000,00 грн та нарахованих на цю суму 52 241,10 грн 3% річних і 399 131,36 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов вказаного договору в частині реконструкції частини приміщень першого поверху терапевтичного корпусу КНП "Переяслав-Хмельницька ЦРЛ" під відділення екстреної медичної допомоги за адресою: м. Переяслав, вул. Богдана Хмельницького, 137 (за ДК 021:2015-45454000-4 Реконструкція).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в задоволенні якої ухвалою суду від 30.03.2023 відмовлено.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Ухвали суду, зокрема про відкриття провадження у справі від 04.04.2023 та про оголошення перерви в підготовчому засіданні від 04.05.2023, які були направлені на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, повернуті на адресу суду із відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Разом з тим, в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення 26.05.2023 відповідачу копії ухвали суду від 18.05.2023 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 08.06.2023.

08 червня 2023 року до канцелярії суду представником ТОВ "АТІС+1" адвокатом Семипольцем В.В., який діє на підставі договору № 30/23 про надання правової допомоги від 07.06.2023 (витяг з договору) та ордеру серії КС № 907276 від 07.06.2023 було подано заяву ТОВ "АТІС+1", за підписом директора Федоренка І.О., про перенесення судового засідання, оскільки директор товариства перебуває у відрядженні, проте хоче особисто взяти участь у даній справі та подати пояснення і докази.

За результатами судового засідання 08.06.2023 судом задоволено клопотання відповідача та оголошено перерву до 06.07.2023.

Відповідачем жодних пояснень по справі, заперечень, відзиву станом на 06.07.2023 подано не було.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів частини дев`ятої статті 165та частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 06.07.2023 судом прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

19 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Віалок Білд" (Підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АТІС+1" (Субпідрядник) було укладено договір субпідряду № 3, відповідно до якого підрядник доручив, а субпідрядник зобов`язався виконати роботи по об`єкту ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013. Реконструкція частини приміщень першого поверху терапевтичного корпусу КНП "Переяслав-Хмельницька ЦРЛ" під відділення екстреної медичної допомоги за адресою: м. Переяслав, вул. Богдана Хмельницького, 137 (за ДК 021:2015-45454000-4 Реконструкція) відповідно до умов цього Договору (пункт 1.1 Договору).

Пунктом 2.1 Договору обумовлено строк виконання робіт, а саме: початок робіт з моменту укладання Договору, закінчення робіт до 31.12.2021.

Відповідно до пункту 3.1 Договору, договірна ціна становить 5559638,40 грн.

Пунктом 4.5 Договору визначено, що підрядник сплачує субпідряднику аванс в орієнтовному розмірі 1 400 000,00 грн. Загальна суму авансу визначається платіжними дорученнями (інструкціями).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було перераховано відповідачу аванс у розмірі 1 400 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 05.08.2021 №№ 1003, 1004, 1005, 1006 та від 24.09.2021 №№ 1118, 1119.

Згідно із підпунктом 5.4.1 Договору субпідрядник зобов`язується виконати роботи на об`єкті відповідно до будівельних норм і стандартів, в термін згідно п. 2.1 цього Договору, з дотриманням термінів та обсягів згідно Договору.

Підпунктом 5.1.7 Договору передбачено, що підрядник має право на повернення субпідрядником сплачених підрядником коштів (авансу) у разі невиконання або неналежного виконання цього Договору, в т.ч. несвоєчасне виконання робіт, порушення термінів (строків) виконання робіт та/або окремого етапу, протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання вимоги підрядника, з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, нарахування яких розпочинається з дня, що є наступним за днем коли субпідрядник мав виконати роботи.

Договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до 31.12.2021 (пункт 16.2 Договору).

До матеріалів позову долучено копію договору, який підписано директором ТОВ "Віалок Білд" та директором "АТІС+1", їх підписи засвідчені печатками товариств, при цьому позивач зазначив, що не має змоги надати оригінал договору для огляду, оскільки він був втрачений під час переїзду підприємства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем будівельні роботи не виконані взагалі згідно встановлених строків, а саме до 31.12.2021, у зв`язку із чим позивач 22.12.2022 звернувся до відповідача з вимогою про повернення сплаченого авансу, посилаючись на положення частин першої та третьої статті 612 Цивільного кодексу України (боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків).

Відповідачем у встановлений пунктом 5.1.7 Договору п`ятиденний строк з моменту отримання вимоги сплачений аванс не повернуто, що зумовило позивача звернутися до суду.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з таких мотивів.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором будівельного підряду, який є окремим видом договорів підряду.

Відповідно до частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до пункту 1.1 Договору субпідрядник зобов`язався виконати роботи по об`єкту ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013. Реконструкція частини приміщень першого поверху терапевтичного корпусу КНП "Переяслав-Хмельницька ЦРЛ" під відділення екстреної медичної допомоги.

Згідно із статтею 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник вправі вимагати виплати йому авансу лише у випадку та розмірі, встановлених договором.

Відповідно до пункту 4.5 Договору підрядник сплачує субпідряднику аванс в орієнтовному розмірі 1 400 000,00 грн. Загальна суму авансу визначається платіжними дорученнями (інструкціями).

Судом встановлено, що на виконання пункту 4.5 Договору, позивачем на рахунок відповідача було здійснено оплату авансового платежу в загальній сумі 1 400 000, 00 грн, зокрема:

05.08.2021 - 250 000, 00 грн (платіжне доручення від 05.05.2021 № 1003);

05.08.2021 - 250 000, 00 грн (платіжне доручення від 05.05.2021№1004);

05.08.2021 - 250 000, 00 грн (платіжне доручення від 05.05.2021 № 1005);

05.08.2021 - 250 000, 00 грн (платіжне доручення від 05.05.2021 № 1006);

24.09.2021 - 200 000, 00 грн (платіжне доручення від 24.09.2021 № 1118);

24.09.2021 - 200 000, 00 грн (платіжне доручення від 24.09.2021 № 1119).

Відповідно до частини першої статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Як визначено пунктом 2.1 Договору, закінчення робіт до 31.12.2021.

За твердженнями позивача, які відповідачем не спростовані, останній обумовлені договором субпідряду роботи не виконав.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною другою статті 570 Цивільного кодексу України визначено, що якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до положень чинного цивільного законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). На відміну від завдатку аванс спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції. Аванс сплачується боржником в момент настання обов`язку платити та виконує функцію попередньої оплати.

У разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

22 грудня 2022 року позивач звернувся до відповідача з вимогою від 16.12.2022 № 47, в якій повідомив про відмову від прийняття зобов`язання за договором внаслідок прострочення боржником виконання зобов`язань, що втратило інтерес для кредитора та просив повернути суму авансу. В якості доказів надіслання вимоги позивачем долучено опис вкладення у цінний лист від 22.12.2022. З метою встановлення обставин отримання/неотримання відповідачем вимоги № 47 від 16.12.2022 судом зроблено витяг із сайту Укрпошти, з якого вбачається, що відправлення вручено 24.12.2022.

Однак, відповіді або заперечень на вимогу позивача відповідач не надав, отримані авансові кошти не повернув.

Оскільки відповідачем не надано доказів належного виконання умов договору або повернення отриманих авансових коштів, позовні вимоги про повернення суми авансу в загальному розмірі 1 400 000, 00 грн підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Підпунктом 5.1.7 Договору передбачено, що підрядник має право на повернення субпідрядником сплачених підрядником коштів (авансу) у разі невиконання або неналежного виконання цього Договору, в т. ч. несвоєчасне виконання робіт, порушення термінів (строків) виконання робіт та/або окремого етапу, протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання вимоги підрядника, з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, нарахування яких розпочинається з дня, що є наступним за днем коли субпідрядник мав виконати роботи.

Таким чином, крім стягнення основного боргу позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 52 241,10 грн 3% річних, нарахованих за період з 01.01.2022 по 31.03.2023 та 399 131,36 грн інфляційних втрат, нарахованих за період із січня 2022 року по лютий 2023 року включно.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов`язання за договором щодо строків виконання робіт з 01.01.2022, оскільки умовами договору обумовлено строк закінчення робіт 31.12.2021.

Правовідносини, в яких у зв`язку із фактичним закінченням строку надання послуг у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу. Дані висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 по справі № 918/631/19.

З вищевикладеного вбачається, що приписами в статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності, а порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення і поширюються також на випадок, коли замовник має право вимагати повернення суми попередньої оплати (авансу).

Зокрема, пунктом 5.1.7 Договору визначено, що кошти повертаються з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, нарахування яких розпочинається з дня, що є наступним за днем коли субпідрядник мав виконати роботи

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Перевіривши правильність нарахування позивачем інфляційних втрат у розмірі 399 131,36 грн та 52 241,10 грн 3% річних у онлайн системі "Ліга Закон", судом встановлено, що арифметично вірний розмір 3% річних становить 52 356,16 грн, тоді як позивач просить стягнути 52 241,10 грн

Відповідно до частини другої статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи вказане, суд, у відповідності до положень частини другої статті 237 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що до задоволення підлягає сума 3% річних заявлена позивачем у розмірі 52 241,10 грн.

Решта розрахунку здійснено позивачем арифметично вірно, відповідно до вимог законодавства та підлягає задоволенню.

Пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи. За умовами частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

За приписами частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, господарським судом були створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції, однак відповідач доводів позовної заяви не спростував, доказів належного виконання умов договору чи повернення безпідставно утриманих авансових коштів не представив. Також суд зазначає, що відсутність оригіналу договору у позивача не є перешкодою для підтвердження реальності господарських операцій проведених між його сторонами за умови наявності інших доказів. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача повністю.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТІС+1" (08301, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Бежівка, будинок 35, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віалок Білд" (02088, місто Київ, провулок Геофізиків, будинок 12, офіс 18, ) 1 851 372(один мільйон вісімсот п`ятдесят одна тисяча триста сімдесят дві) грн 46 коп. заборгованості (з яких 1 400 000,00 грн сума авансу, 52 241,10 грн 3% річних, 399 131,36 грн інфляційні втрати) та 27 770 (двадцять сім тисяч сімсот сімдесят) грн 59 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повний текст рішення складено та підписано: 10.07.2023