РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.07.2023Справа № 910/13738/22

За позовом Житомирської обласної організації профспілки працівників лісового господарства

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк»;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»

про стягнення 162080,57 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Житомирська обласна організація профспілки працівників лісового господарства (далі - позивач, Організація) звернулася до Господарського суду міста Києва з указаним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - відповідач-1, Банк) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» (далі - відповідач-2) 162080,57 грн заборгованості з повернення депозиту за договором банківського вкладу в національній валюті №1/Ю-07 від 09.01.2007 (далі - Договір банківського вкладу).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем-1 усупереч умовам вказаного Договору банківського вкладу не було повернуто у встановлений строк суму вкладу та нараховані відсотки. Позивач вказав, що ліквідатор Банку повідомила його про визнання кредиторських вимог до Банку на суму 170334,58 грн та включення цих вимог до сьомої черги задоволення вимог кредиторів банку. Починаючи з 2010 року лише частково були задоволені вимоги позивача, і непогашена заборгованість за Договором банківського вкладу складає 162080,57 грн. 01.06.2022 позивачем від відповідача-2 було отримано листа відповідно до якого було повідомлено, що відповідач-2 є управителем непроданих активів Банку. Проте станом на момент пред`явлення вказаного позову до суду вимоги позивача задоволені не були. Позивач наголосив на тому, що наразі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні відомості про ліквідацію Банка, а тому спірні вимоги не можна вважати погашеними.

Відповідачі відзиви на позов не подали, про розгляд судом справи щодо них повідомлений в установленому законом порядку.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) за наявними матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

09.01.2007 між Банком та Обкомом профспілки працівників лісового господарства (з 2008 року назву змінено на Організацію) було укладено Договір банківського вкладу, відповідно до якого Банк відкрив позивачу вкладний (депозитний) рахунок, на який позивач перерахував грошові кошти у безготівковій формі в сумі 100000 грн, а Банк зобов`язувався повернути суму вкладу до 16.07.2007 (пункти 1.1-1.3 Договору банківського вкладу).

За користування коштами Банк зобов`язувався сплачувати позивачу відсотки з розрахунку 14,25% річних (пункт 1.4 Договору банківського вкладу).

Додатковим договором № 1 від 16.07.2007 до Договору банківського вкладу було продовжено строк розміщення вкладу до 21.01.2008 та збільшено розмір відсотків за користування коштами до 14,5% річних.

Додатковим договором № 2 від 21.01.2008 до Договору банківського вкладу збільшено суму вкладу з 21.01.2008 до 134858,79 грн, продовжено строк його розміщення до 28.07.2008 та встановлено розмір відсотків за користування коштами на рівні 14% річних.

Додатковим договором № 3 від 28.07.2008 до Договору банківського вкладу збільшено суму вкладу з 28.07.2008 до 164376,79 грн та продовжено строк його розміщення до 30.04.2009.

Додатковим договором № 4 від 30.04.2009 про внесення змін та доповнень до Договору банківського вкладу встановлено суму вкладу з 30.04.2009 у розмірі 100000 грн, встановлено розмір відсотків за користування коштами на рівні 17% річних та зазначено, що вклад підлягає поверненню 04.08.2009.

Договір банківського вкладу надалі не було пролонговано, сума вкладу та відсотки за користування ним у встановлені строки не були повернуті та виплачені.

Як убачається з банківської виписки з особового рахунку позивача за 30.10.2010, залишок коштів позивача на вказаному рахунку становив 170334,58 грн.

Вказані обставини підтверджуються залученими до матеріалів справи копіями вищевказаних Договору банківського вкладу, додаткових договорів №№ 1-4 до цього Договору, банківської виписки з рахунку позивача.

Судом також встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 21.01.2010 № 19 відкликано з 21.01.2010 банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації Банку, а також призначено ліквідатором Банку службовця Національного банку України Раєвського Костянтина Євгенійовича.

У зв`язку із відкликанням Національним банком України у Банку з 21.01.2010 банківської ліцензії та відкриттям ліквідаційної процедури, позивач звернувся до ліквідатора Банку з кредиторськими вимогами на вищевказану суму, що підтверджується копією листа позивача № 7 від 02.02.2010 (вхід. № 8 від 02.02.2010).

Листом від 29.03.2010 № 9480вк, ліквідатор Банку Раєвський К.Є. повідомив позивача про те, що Банком визнані вимоги позивача в сумі 170334,58 грн та згідно зі статтею 96 Закону України «Про банки та банківську діяльність» віднесені до сьомої черги задоволення.

Позивач вказує, що йому частково був повернутий депозит, і станом на 25.11.2021 року заборгованість за Договором банківського вкладу складає 162080,57 грн.

Ця сума коштів, визнаних ліквідатором та включених до реєстру вимог кредиторів, позивачу повернута не була.

Позивач зазначає, що непродані активи Банку відповідно до статті 96 Закону України «Про банки та банківську діяльність» були передані в управління відповідачу-2.

Позивач листом від 25.11.2021 № 59 звернувся до відповідача-2 з вимогою вжити заходів для вирішення питання та перерахувати депозитних кошти на рахунок позивача, оскільки вкладені кошти - це профспілкові внески членів профспілки, які мають бути використані для вирішення Статутної діяльності профспілки та соціальних питань її членів.

01.06.2022 відповідач-2 надіслав листа позивачу в якому повідомив останнього про те, що він є управителем непроданих активів Банку і здійснює заходи з актуалізації реєстру кредиторів сьомої черги Банку з метою подальшого задоволення кредиторських вимог, а тому просив надати актуальну інформацію та реквізити позивача.

Однак, кошти і досі не були перераховані позивачу, що і змусило останнього звернутися до суду із цим позовом за захистом своїх майнових прав.

Процедура ліквідації банків визначена у главі 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розділі VIII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, оскільки відповідно до абзацу першого пункту 3 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ініційована до набрання чинності цим Законом (22.09.2012) процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання ним чинності, то процедура ліквідації відповідача регулюється главою 16 (статті 87-98) Закону України «Про банки і банківську діяльність» (тут і надалі - у редакції закону, що діяв до набрання чинності Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Статтею 87 Закону України «Про банки і банківську діяльність» було передбачено, що ліквідація банку з ініціативи Національного банку України здійснюється відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Статтею 89 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у редакції, що діяла на той час, передбачалось, що кредитори мають право заявити ліквідатору про свої вимоги до банку протягом одного місяця з дня опублікування оголошення про відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до статті 93 вказаного Закону після закінчення одного місяця з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури ліквідатор припиняє приймання вимог кредиторів. Водночас, ліквідатор протягом трьох місяців з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури здійснює такі заходи щодо задоволення вимог кредиторів, як: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги у разі їх непідтвердження; сповіщає кредиторів про акцептування вимог.

Ліквідатор при прийнятті рішень про відчуження активів та/або зобов`язань банку зобов`язаний забезпечити пріоритетність захисту інтересів кредиторів банку відповідно до черговості задоволення вимог кредиторів, встановленої статтею 96 цього Закону (частина 2 статті 92 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Статтею 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів. При цьому, частиною 6 статті 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

У разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги (частина 7 статті 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними (частина 11 статті 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Виходячи з положень наведених вище норм Закону України «Про банки і банківську діяльність» у редакції що діяла на момент ліквідації Банку, звернення до банка, який перебуває в процесі ліквідації, з майновими вимогами можливе лише в межах ліквідаційної процедури, яку веде ліквідатор цього банка, а не суд.

Як убачається з матеріалів справи, а також підтверджено представником позивача, Банком визнані його вимоги за Договором банківського вкладу та віднесені до сьомої черги задоволення.

Відтак, зважаючи на вищевказані вимоги законодавства України спірні вимоги позивача повинні погашатися лише в межах ліквідаційної процедури в порядку встановленої черговості та за рахунок коштів отриманих від продажу майна Банку.

Статтею 88 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що процедура ліквідації банку повинна бути завершена не пізніше трьох років з дня відкликання банківської ліцензії.

Згідно з частиною 12 статті 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній Національним банком України юридичній особі, яка зобов`язана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів.

Як убачається із листа відповідача-2 № 101 від 17.12.2021 (копія долучена до матеріалів справи), відповідно до договору №31-Л про передавання в управління непроданих активів від 05.09.2013, укладеного між Банком, Національним банком України та відповідачем-2 (Управитель), в управління відповідача-2 передані активи, наявні на балансі Банку на дату укладення цього Договору, та передано перелік (реєстр) вимог кредиторів (Вигодонобувачів) VII черги задоволення, розрахунки з якими не проведено. Сума кредиторських вимог VII черги задоволення згідно з додатком № 2 до Договору про передавання в управління непроданих активів від 05.09.2013 щодо позивача становить 162080,57 грн.

Таким чином, відповідач-2 у цьому листі вказав, що непродані активи Банку відповідно до статті 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» були передані йому в управління.

Суд зазначає, що управитель цих активів (відповідач-2) зобов`язаний вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів в порядку черговості визначеній статтею 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що у відповідача-2 наявні на рахунку кошти, отримані від продажу активів Банку, і що ним здійснюється погашення вимог кредиторів у супереч вище вказаній нормі, зокрема, порушуючи права позивача як кредитора Банку сьомої черги.

За таких обставин справи, суд не знаходить підстав для задоволення цього позову відносно кожного з відповідачів.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, частиною 9 статті 165, частиною 2 статті 178, статтями 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків