ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" липня 2023 р. Cправа № 902/356/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133)

до: Фізичної особи - підприємця Раєвської Оксани Борисівни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 264 084,68 грн.

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

позивача Глуховецький О.С. за довіреністю (в режимі відеоконференції);

відповідача Чернілевська Р.В. згідно ордеру (в залі суду)

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" з вимогами до Фізичної особи - підприємця Раєвської Оксани Борисівни про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 264 084,68 грн, з яких: 73 233,12 грн - заборгованість за тілом кредиту; 190 851,56 грн - заборгованість за процентами.

Суд, ухвалою від 15.03.2023 за вказаним позовом відкрив провадження у справі № 902/356/23 за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання на 13.04.2023. Одночасно судом постановлено усі судові засідання у справі № 902/356/23 проводити в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Вінницької області, та забезпечено участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" у розгляді справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Крім того, за клопотанням позивача, витребувано у Акціонерне товариство "АКЦЕНТ-БАНК" інформацію:

- чи випускалася ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) банківська картка № НОМЕР_2 ;

- інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_2 за період з 22.10.2021 по 25.10.2021.

05.04.2023 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 05.04.2023 (вх. № 01-34/3222/23 від 05.04.2023) представника відповідача - адвоката Чернілевської Р.В., в якому остання наводить заперечення проти позову.

10.04.2023 на виконання ухвали суду від 15.03.2023, від Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", супровідним листом № 20.1.0.0.0/7-20230323/172 від 30.03.2023, до суду надійшла інформація по банківській картці Раєвської О.Б.

За результатами судового засідання 13.04.2023, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 13.04.2023 про продовження строку підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 23.05.2023.

18.04.2023 на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив № б/н від 18.04.2023 (вх. № 01-34/3670/23 від 18.04.2023) скріплена електронним цифровим підписом представника позивача - адвоката Глуховецького О.С. з наведенням заперечень щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 04.07.2023, про що 23.05.2023 постановлено відповідну ухвалу.

На визначену судом дату в судове засідання з`явився представник позивача в режимі відеоконференції. Представник відповідача прийняв участь в судовому засіданні в приміщенні суду.

В судовому засіданні 04.07.2023 суд повідомив про завершення розгляду справи по суті та вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, повідомивши представників сторін про орієнтовний час виходу з нарадчої кімнати.

Після виходу суду з нарадчої кімнати 04.07.2023 представники сторін не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов Договору про надання кредиту № 336498-КС-002 від 22.10.2021 з урахуванням Додаткової угоди №1 від 30.12.2021 до вказаного Договору в частині своєчасного повернення отриманих грошових коштів, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" заявлено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Раєвської Оксани Борисівни заборгованості у розмірі 264 084,68 грн.

Відповідач заперечує проти позову. Суть заперечень зводиться до того, що згідно п. 1.4.12. Договору, Кредит - грошові кошти, що надані Кредитодавцем Позичальнику в розмірах та на умовах, передбачених договором, для задоволення потреб позичальника, пов`язаних з підприємницькою діяльністю. Відповідач є фізичною особою - підприємцем та здійснює діяльність з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідач наголошує на тому, що розраховувала повернути кредит до 08 квітня 2022 року, передавши в суборенду орендоване за Договором оренди нежитлової нерухомості №01-10/2021 приміщення. Проте, оскільки в грудні відповідачу стало зрозуміло, що частина нежитлового приміщення, що є об`єктом оренди, не буде готова до здачі в суборенду до кінця грудня 2021 року, то відповідно нею було ініційовано внесення змін до Кредитного договору в частині строку кредиту. За зміненими умовами кредит мав бути повернутий до 11.08.2022.

Водночас, з огляду на запровадження на території України з 24.02.2023 воєнного стану та знаходження об`єкта оренди в безпосередній близькості до військової частини, доступ до якої на даний час є обмеженим, останній втратив будь-яку цікавість для можливих суборендарів у зв`язку з неможливістю його фактичного використання у підприємницькій діяльності.

Також відповідач заперечує проти стягнення комісії посилаючись при цьому на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19.08.2021 року у справі №641/11984/15-ц, за яким, умови кредитного договору за якими передбачено сплату Банку винагороди за послуги, що супроводжують кредит є нікчемними. Тому відповідач вважає, що, грошові кошти, які були зараховані позивачем як сплата комісії, мали бути спрямовані в погашення заборгованості за кредитом. Такі дії вплинули б на суму заборгованості, а в подальшому - на розмір нарахованих відсотків та загальну суму боргу.

Не погоджується відповідач з нарахуванням відсотків за користування кредитом за 11 та 12 серпня 2022 року, посилаючись на те, що термін дії договору - до 11.08.2022 року.

Відповідач стверджує, що не допускала порушення умов Договору за своїм власним суб`єктивним рішенням, а виключно через непереборні об`єктивні обставини, пов`язані з початком воєнних дій та розташування об`єкта оренди впритул до ВЧ., тому просить суд відмовити у нарахуванні відсотків за користування кредитом за період починаючи з 24 лютого 2022 року по 12 серпня 2022 року.

Щодо заборгованості за тілом кредиту, відповідач, вважаючи нікчемними положення Договору про Комісію, вказує, що стягнуті в рахунок комісії кошти мають бути спрямовані у погашення тіла кредиту, тобто заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню в розмірі 73233,12-11100,00 = 62 133,12 грн. Оскільки тіло кредиту мало б додатково тричі зменшитись на відповідні суми, зараховані у погашення комісії, то і сума відсотків мала б нараховуватись на менший залишок по тілу кредиту, тому відсотки за період по 23 лютого 2022 року мають бути менші ніж зазначена в розрахунку сума - 57077,92 грн.

Заперечуючи доводи відповідача, позивач, у відповіді на відзив вказує, що законодавство України не містить правових норм, які б звільняли підприємців від виконання взятих на себе договірних зобов`язань, тому відхиляє доводи відповідача щодо неможливості здійснення підприємницької діяльності.

Заперечує позивач і доводи відповідача з приводу комісії, та стверджує, що відповідач свідомо вводить суд в оману щодо змісту судового рішення Верховного Суду від 19.08.2020 року у справі №641/11984/15-ц.

Так, позивач вказує, що Верховний Суд не робив висновку про те, що комісія умови кредитного договору (між фізичною особою та Банком) за якими передбачено сплату Банку винагороди за послуги, що супроводжують кредит є нікчемними, а лише зазначив, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року». Тобто положення на яке посилався Верховний Суд діяло до 15.11.2016 року.

Крім того, з огляду на те, що кредитний договір (стягнення за яким є предметом даного спору) укладений між ФОП та юридичною особою та не є споживчим кредитом, Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на данні правовідносини, що підтверджується п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» та рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року по справі № 1-26/2011.

З приводу тверджень відповідача про безпідставність нарахування відсотків за 11 та 12 серпня 2022 року, позивач зазначає, що 12.08.2022 не включено в період прострочення, тоді як 11.08.2022 відповідно до п. 2 Кредитного договору є днем прострочення.

Щодо доводів відповідача про звільнення від сплати відсотків з 24.02.2022, позивач зауважує, що невиконання зобов`язань через вплив форс-мажорних обставин звільняє виключно від відповідальності за порушення зобов`язань (ст. 218 ГПК України та 617 ЦПК України) та жодним чином не звільняє від виконання самого зобов`язання, а отже відповідач жодним чином не може вважати, що звільнений від сплати процентів по Кредитному договору. Позивач не нараховував відповідачу жодних штрафних санкцій (пеня, штраф) за неналежне виконання умов Кредитного договору.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 22.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (Кредитодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Раєвською Оксаною Борисівною (Позичальник, відповідач) укладено Договір № 336498-КС-002 про надання кредиту (Договір) з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі (а.с. 9, 10).

Відповідно до п. 1. Договору Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 74 000, 00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Строк кредиту: 24 тижнів.

Процента ставка: в день 1,08087025, фіксована.

Комісія за надання кредиту (далі - комісія): 11 100,00 грн.

Загальний розмір наданого кредиту: 74000,00 грн.

Термін дії договору до 08.04.2022 р.

Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 185 040,00 грн.

Пунктом 2 Договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

У пункті 3 Договору зазначено графік платежів за яким Позичальник повинен повертати кредитні кошти, сплачувати проценти та комісію за надання кредиту, що нараховуються відповідно до цього договору.

Відповідно до пункту 4 Договору, у разі прострочення Позичальником дати сплати чергового платежу визначеного графом платежів, Кредитодавець має право нараховувати штраф за кожен випадок такого порушення Позичальником у розмірі 10 процентів від загальної суми простроченої заборгованості в порядку визначеному Розділом 5 Правил про надання грошових кошів у кредит фізичним особам-підприємцям (надалі - Правила). (а.с. 11-25).

Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця https://bipozyka.com/, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір. Позичальник надав дозвіл Кредитодавцю на збір, обробку, зберігання та поширення його персональних даних з метою оцінки його кредитоспроможності, забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, інформування про кредитоспроможність та добросовісність, а також на передачу в будь-який момент будь-яких персональних даних Позичальника та інформації про укладення і виконання цього Договору в будь-якій формі будь-яким третім особам з метою захисту прав та інтересів Кредитодавця та повного виконання зобов`язань за цим Договором, а також Позичальник надав дозвіл на відступлення права вимоги за Договором, при цьому без особистого повідомлення Позичальника про таку обробку, передачу чи відступлення (пункт 5 та 6 Договору).

Згідно пункту 8 Договору, підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що до укладання Договору отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену частиною другою ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до пункту 9 Договору, інші умови цього правочину регулюються правилами, які є невід`ємною частиною договору. Усі неврегульовані договором правовідносини сторін регулюються законодавством України.

Як зазначено у пункті 4.2.2.2. Правил, Позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені Договором про надання кредиту до закінчення терміну його дії.

Згідно пункту 5.1. Правил, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Договору (Додаткової угоди). Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику протягом всього строку кредитування.

Пунктом 5.6. Правил встановлено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором про надання кредиту у повному обсязі, ця сума погашає вимоги Кредитодавця у такій черговості: 1) у першу чергу - відшкодовуються витрати Кредитодавця, пов`язані з поверненням виданого кредиту (судові витрати, витрати на державного/приватного виконавця, нотаріуса тощо); 2) у другу чергу - нараховані Кредитодавцем неустойка (штраф), інші платежі відповідно до Договору про надання кредиту - у разі їх нарахування; 3) у третю чергу - прострочені проценти за користування кредитом та прострочена сума кредиту; 4) у четверту чергу - проценти за користування кредитом; 5) у п`яту чергу - сума кредиту.

Відповідно до пункту 7.5. Правил, закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов Договору та Додаткової угоди, які мали місце під час дії Договору (Додаткової угоди).

На виконання умов Договору позивач надав відповідачу кредит через партнера Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Елаєнс", з яким укладено договір № 41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів від 14.12.2017, здійснив переказ на картку у розмірі 74 000,00 грн., що підтверджується довідками Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Елаєнс" від 22.02.2023. (а.с. 26, 29, 30)

На виконання ухвали суду від 15.03.2023 АТ "АКЦЕНТ-БАНК" надав виписку про рух коштів по банківській картці № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , що підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів від позивача. (а.с. 81)

30.12.2021 сторони уклали Додаткову угоду №1 до Договору № 336498-КС-002 про надання кредиту від 22.10.2021 (а.с. 27,28), за змістом якої сторони домовились внести зміни в п. 1 Договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 11.08.2022 р.»

Також сторони домовились внести зміни в п. 1 Договору та викласти «Строк Кредиту» в новій редакції, а саме: «Строк Кредиту: 294 дні.»

Крім того, вищезазначеною Додатковою угодою сторони встановили новий графік платежів для погашення Позичальником заборгованості за Кредитним договором.

Додаткова угода була укладена в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію".

За наявними матеріалами справи, відповідачем сплачено в рахунок погашення кредиту 54 114,84 грн, а саме: погашено тіло кредиту в сумі 766,88 грн, відсотки за користування кредитом в сумі 42 247,96 грн та комісію в сумі 11 100,00 грн, що підтверджується меморіальними ордерами, інформаційними довідками ТОВ "Платежі Онлайн" та розрахунком заборгованості (а.с. 31-36).

Як стверджує позивач, відповідач зобов`язання щодо погашення кредиту в повному обсязі згідно обумовленого за Договором графіку в редакції Додаткової угоди не виконав, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість в розмірі 264 084,68 грн, з яких: 73 233,12 грн - заборгованість за тілом кредиту та 190 851,56 грн - заборгованість за процентами, яку заявлено до стягнення.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

За змістом ст. ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Положеннями частини першої ст. 1054 Цивільного кодексу України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами частин 1,3 ст. 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено та відповідачем не спростовано, що на виконання умов Договору позивач перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 74 000,00 грн, що підтверджується довідками Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Елаєнс" від 22.02.2023 (а.с. 26, 29, 30).

Всупереч умовам Договору взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплати процентів в повному обсязі та у визначені графіком погашення строки Фізична особа-підприємець Раєвська Оксана Борисівна не виконала, позаяк доказів протилежного матеріали справи не містять.

Так, за наявними матеріалами справи відповідачем сплачено в рахунок погашення кредиту 54 114,84 грн, а саме: погашено тіло кредиту в сумі 766,88 грн, відсотки за користування кредитом в сумі 42 247,96 грн та комісію в сумі 11 100,00 грн, що підтверджується меморіальними ордерами, інформаційними довідками ТОВ "Платежі Онлайн" та розрахунком заборгованості (а.с. 31-36).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що Фізичною особою-підприємцем Раєвською Оксаною Борисівною порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 06.03.2023 у відповідача виникла заборгованість по тілу кредиту в розмірі 73 233,12 грн (74 000,00 грн - 766,88 грн), а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за процентами за період з 22.10.2021 по 11.08.2022 включно, яка складає 190 851,56 грн.

Відповідно до п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів (п. 2. Договору).

Пунктом 1. Договору встановлена фіксована процента ставка: в день 1,08087025.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості по процентам за період з 22.10.2021 по 11.08.2022, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам у розмірі 190 851,56 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача, що наведені у відзиві на позовну заяву, судом відхиляються, з огляду на наступне.

Доводи відповідача про неможливість здійснення підприємницької діяльністю, виходячи з положень статті 1 Закону України «Про підприємництво», за якими підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством, не є обгрунтованими, та не є достатнім доказом для звільнення від виконання зобов`язання по спірному договору.

Доводи відповідача щодо нікчемності положень Договору у частині нарахування комісії є безпідставними, позаяк висновки Верховного Суду, що наведені у постанові від 19.08.2021 у справі №641/11984/15-ц, на які посилається відповідач, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у даній справі.

Доводи відповідача щодо настання форс-мажорних обставин та, як наслідок, безпідставності нарахування відсотків з 24.02.2022, також відхиляються судом, з огляду на наступне.

Згідно листа Торгово-Промислової палати України № 2024/02.0.-7.1 від 28.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 24.02.2022, ТТП підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, виконання яких настало згідно з умовами договору і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Відповідно до 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, 26.05.2020 у справі №918/289/19, 17.12.2020 у справі №913/785/17 та 30.11.2021 у справі №913/785/17, форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Згідно зі ст. 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Поряд з цим, відповідачем під час розгляду справи не надано доказів неможливості виконання зобов`язання внаслідок настання форс-мажорних обставин. При цьому, судом враховано, що відповідач прострочив виконання зобов`язань з оплати суми кредиту в установлені графіком строки ще до початку воєнних дій в країні та введення воєнного стану.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 доповнено Перехідні та Прикінцеві положення ЦК України п. 18, згідно якого визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином законодавцем було скасовано лише відповідальність позичальника за невиконання своїх зобов`язань у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, проте жодним чином такого позичальника не звільнено від виконання свого основного зобов`язання у вигляді повернення суми позики (кредиту) та процентів за користування кредитом.

Не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи і доводи відповідача щодо безпідставності нарахування відсотків за 11 та 12 серпня 2022 року.

Так, за розрахунком ціни позову, 12.08.2022 позивачем не включено до періоду прострочення. При цьому, 11.08.2022, виходячи з п. 2 Кредитного договору та п. 5 Додаткової угоди №1 до Кредитного договору, є днем прострочення.

Отже, відповідач не довів наявність підстав для звільнення від виконання обов`язку з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

У відповідності до статті 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2 ст.74 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 3 та 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно безпідставними, а тому підлягають задоволенню, з наведених вище мотивів.

Решта доводів учасників процесу, їх пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позову в повному обсязі, витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача в сумі 3 961,27 грн.

Визначаючись щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі №908/2702/21 від 12.01.2023 викладено висновок, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України.

Так, за приписами ч. 5 ст 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (пункт 21) та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (пункт 5.40).

Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано до суду Договір про надання правової допомоги від 25.11.2022, укладений між ТОВ "Бізнес Позика" та АО "Правовий Баланс"; рахунок-фактуру № Р-00000024 від 01.03.2023 на суму 7900,00 грн; акт здачі-приймання робіт № Р--03/23 від 01.03.2023, а також платіжне доручення № 51 від 01.03.2023 про оплату наданих у послуг у зазначеному розмірі.

Крім того, матеріали справи містять довіреність №б/н від 25.11.2022 на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" адвокатом Глуховецьким Олександром Степановичем та копію свідоцтва серії ТР №000217 від 31.08.2017 про право Глуховецького Олександра Степановича на заняття адвокатською діяльністю.

За змістом п. 4.4. Договору про надання правової допомоги від 25.11.2022 за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується Сторонами. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням правової допомоги і її вартість (ціна) - гонорар (винагорода).

Актом здачі-приймання робіт № Р--03/23 від 01.03.2023 сторони підтвердили факт надання послуг за Договором про надання правової допомоги від 25.11.2022 в сумі 7900,00 грн, що включає підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з Фізичної особи-підприємця Раєвської Оксани Борисівни.

Факт оплати позивачем Адвокатському об`єднанню правової допомоги в сумі 7900,00 грн підтверджується платіжним дорученням №51 від 01.03.2023.

Таким чином, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 7900,00 грн обґрунтовано належними та допустимими доказами.

Поряд з цим, відповідач по справі щодо стягнення заявленої суми витрат заперечує, посилаючись на те, що представником позивача не вживались заходи досудового врегулювання спору, а сама позовна заява структурно не є складною, тому на її складання витрачено не багато часу.

Проте, суд вважає недоведеним твердження відповідача про неспіврозмірність заявленої до стягнення позивачем суми витрат на правову допомогу зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, виконання яких підтверджуються зазначеними вище доказами.

Заперечуючи щодо розміру витрат на правову допомогу відповідач не клопоче про її зменшення, не подає жодних доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, а відтак зменшення розміру гонорару адвоката на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України є неможливим через необгрунтованість та відсутність доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

Поряд з цим суд звертає увагу на те, що у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Верховний Суд вказав, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Таким чином , у даному випадку відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про необґрунтованість та непропорційність витрат на правничу допомогу, які понесені позивачем.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на надані адвокатом послуги, а також враховуючи ціну позову та задоволення судом позовних вимог у повному обсязі, суд вважає, що у даному випадку витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу не є завищеними щодо іншої сторони спору, є співмірними та цілком обґрунтованими.

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи задоволення позову у справі в повному обсязі повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у заявленій позивачем сумі 7900,00 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Раєвської Оксани Борисівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133; ) 73 233 грн. 12 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 190 851 грн. 56 коп. - заборгованості за процентами; 3 961 грн. 27 коп. витрат на сплату судового збору та 7 900 грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на відомі суду адреcи електронної пошти позивача - позивача - ; представника позивача - ; відповідача - ; представника відповідача - .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 10 липня 2023 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133)

3 - відповідачу (вул. Космонавтів, буд. 62, кв. 53, м. Вінниця, 21027)