ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
27.06.2023м. ДніпроСправа № 904/3528/22
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В.
та представників:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
заяву Приватного акціонерного товариства "Промарматура" (м. Дніпро)
про ухвалення додаткового рішення
у справі:
за позовом Приватного акціонерного товариства "Промарматура" (м. Дніпро)
до Відкритого акціонерного товариства "Мозирський нафтопереробний завод" (м. Мозир, Республіка Білорусь)
про стягнення заборгованості за договором поставки № 18/1-20/149 від 17.06.2020 у загальному розмірі 75 206,34 Євро
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
У жовтні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Промарматура" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Мозирський нафтопереробний завод" (далі - відповідач) заборгованість за договором поставки № 18/1-20/149 від 17.06.2020 у загальному розмірі 75 206,34 Євро.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.05.2023 позовні вимоги було задоволено у повному обсязі, а саме: стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Мозирський нафтопереробний завод" на користь Приватного акціонерного товариства "Промарматура" - 62 154,00 Євро - основного боргу, 13 052,34 Євро - пені та 1 128,10 Євро - витрат по сплаті судового збору.

Від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (вх. суду № 28170/23 від 09.06.2023), в якій він просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, у сумі 445,68 Євро.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

В той же час, судом було відзначено, що у відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

При цьому, розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

Судом також було відзначено, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті статті 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.

З огляду на викладене, з метою надання часу всім учасникам судового процесу для викладення їх правових позицій щодо поданої позивачем заяви про розподіл судових витрат, а також, надання можливості сторонам скористатись процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, суд дійшов висновку про необхідність призначення до розгляду вказаної заяви в судовому засіданні в межах розумного строку.

Враховуючи вищевикладені обставини, господарський суд вважає за необхідне призначити заяву Приватного акціонерного товариства "Промарматура" про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат до розгляду в судовому засіданні в межах розумного строку.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 13.06.2023 заяву Приватного акціонерного товариства "Промарматура" про розподіл судових витрат було прийнято до розгляду та призначено до розгляду у судовому засіданні в межах розумного строку на 27.06.2023.

У судове засідання 27.06.2023 представники позивача (заявника) та відповідача не з`явились, при цьому останні повідомлені про день, час та місце судового засідання шляхом направлення на їх електронну адресу ухвали суду від 13.06.2023, на підтвердження чого до матеріалів справи залучено довідки про доставку електронного листа (а.с. 193-194 у томі 2), згідно з якими ухвалу суду від 13.06.2023 доставлено до електронних скриньок позивача та відповідача - 13.06.2023.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та індивідуальних підприємців про юридичну особу електронною поштою відповідача є (а.с.41-43 у томі 1). Таким чином, вказана електронна пошта є офіційною електронною поштою відповідача.

Належних та допустимих доказів того, що вказана електронна адреса не є офіційною електронною адресою відповідача, або перестала працювати, відповідачем не надано.

Так, господарським судом було долучено до матеріалів справи Довідку про доставку електронного листа, якою підтверджується, що ухвала суду від 13.06.2023 була доставлена відповідачу на електронну пошту , яку зазначено у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та індивідуальних підприємців про юридичну особу, - 13.06.2023 (а.с. 194 у томі 2).

За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вказане, відповідач, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, 13.06.2023 отримав ухвалу суду від 13.062.023, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа на електронну пошту відповідача (а.с. 194 у томі 2).

Отже, суд приходить до висновку, що в розумінні частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 13.06.2023 вважається врученою відповідачу 13.06.2023.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Промарматура" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Мозирський нафтопереробний завод" (далі - відповідач) заборгованість за договором поставки № 18/1-20/149 від 17.06.2020 у загальному розмірі 75 206,34 Євро.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.05.2023 позовні вимоги було задоволено у повному обсязі, а саме: стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Мозирський нафтопереробний завод" на користь Приватного акціонерного товариства "Промарматура" - 62 154,00 Євро - основного боргу, 13 052,34 Євро - пені та 1 128,10 Євро - витрат по сплаті судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до вказаних положень, позивачем було подано до суду лист із залученням до матеріалів справи документів на підтвердження понесених додаткових судових витрат у справі, а саме: договір № ПА-041/2022 від 18.11.2022 про надання послуг перекладу; платіжне доручення № 116387 від 28.11.2022 на суму 8 668 грн. 00 коп.; рахунок № 629 від 18.11.2022 на суму 8 668 грн. 00 коп.; акт надання послуг № 629 від 18.11.2022 на суму 8 668 грн. 00 коп.; платіжне доручення № 116437 від 05.12.2022 на суму 7 832 грн. 00 коп.; рахунок № 650 від 30.11.2022 на суму 7 832 грн. 00 коп.; акт надання послуг № 650 від 30.11.2022, на суму 7 832 грн. 00 коп.; поштову квитанцію про відправлення №RR612554431РL від 15.02.2023 на суму 67,20 Злотих; розрахунок суми додаткових судових витрат від 16.05.2023 на суму 445,68 Євро (а.с. 150-163 у томі 2).

Відповідно до частин 1 - 4 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

В подальшому, після ухвалення рішення по суті позовних вимог, позивач звернувся до суду із заявою, в якій він просить суд ухвалити додаткове рішення у справі № 904/3528/22, яким стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, у сумі 445,68 Євро.

З приводу вказаної заяви суд зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України:

- розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо);

- такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву;

- у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, порядок розподілу судових витрат судом визначений статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, частина 8 якої передбачає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Окрім того, згідно з статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що 18.11.2022 між Приватним акціонерним товариством "Промарматура" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Формат послуга" (далі - виконавець), був укладений договір про надання послуг перекладу № ПА-041/2022 (далі - договір, а.с. 151-153 у томі 2), за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати послуги з перекладу текстового матеріалу з іноземних мов на російську/українську мову та з російської/української мови на іноземні мови, а також послуги з послідовного усного перекладу з іноземних мов на російську/українську мову та з російської/української мови на іноземні мови.

У пункті 3.3. договору визначено, що замовник сплачує 100% вартості послуг протягом 3-х робочих днів після узгодження сторонами суми за виконані переклади на основі рахунку-фактури та акту виконаних робіт. Обов`язок по оплаті вважається виконаним після надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

У відповідності до умов договору виконавцем були виконані послуги з перекладу з української мови на білоруську мову, а також послуги з перекладу та оформлення документів, та виставлені наступні рахунки для оплати:

- рахунок № 629 від 18.11.2022 на суму 8 668 грн. 00 коп. (а.с. 156 у томі 2);

- рахунок № 650 від 30.11.2022 на суму 7 832 грн. 00 коп. (а.с. 158 у томі 2).

Також, на підтвердження виконання виконавцем послуг з перекладу з української мови на білоруську мову, а також послуг з перекладу та оформлення документів, сторонами договору були підписані наступні акти надання послуг:

- акт надання послуг № 629 від 18.11.2022 на суму 8 668 грн. 00 коп. (а.с. 156 у томі 2);

- акт надання послуг № 650 від 30.11.2022 на суму 7 832 грн. 00 коп. (а.с. 159 у томі 2).

Вказані послуги були у повному обсязі оплачені замовником (позивачем), на підтвердження чого останнім надані такі платіжні доручення:

- платіжне доручення № 116387 від 28.11.2022 на суму 8 668 грн. 00 коп. (а.с. 154 у томі 2);

- платіжне доручення № 116437 від 05.12.2022 на суму 7 832 грн. 00 коп. (а.с. 157 у томі 2).

У подальшому, у зв`язку з неможливістю відправлення пакету документів із належним чином засвідченими перекладами кореспонденції суду з України до Республіки Білорусь (місцезнаходження відповідача), позивачем було здійснено поштове відправлення з Республіки Польща, на підтвердження чого останнім надано копію опису поштового відправлення, в якому вказана сума такого відправлення - 67,20 Злотих (а.с. 160).

Позивач (заявник) зазначає, що оскільки відповідач є іноземним суб`єктом господарювання, юридичною особою, створеною за законодавством Республіки Білорусь, а валютою платежу за спірним договором поставки № 18/1-20/149 від 17.06.2020 є Євро, і здійснення відповідачем платежу в українській національній валюті (гривні) неможливо, розрахунок суми понесенихпозивачем судових витрат здійснено у валюті договору - Євро за офіційним курсом Національного банку України на день здійснення відповідних платежів, за результатом якого, загальна сума понесених додаткових судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, складає 445, 68 Євро.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частинами 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи, що у даній справі відповідачем не доведено неспівмірність заявлених до компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд оцінив витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат, пов`язаних з розглядом справи, у розмірі 445,68 Євро, яка заявлена до стягнення позивачем.

Враховуючи все вищевикладене, керуючись положеннями пункту 4 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи, у розмірі 445,68 Євро, оскільки останні пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для підготовки справи до розгляду.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, вказані витрати покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 445,68 Євро витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 234, 238, 244, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Заяву Приватного акціонерного товариства "Промарматура" про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Мозирський нафтопереробний завод" (Мозир-11, м. Мозир, Мозирський район, Гомельська область, Республіка Білорусь, 247760; ідентифікаційний номер 00148671) на користь Приватного акціонерного товариства "Промарматура" (вулиця Сімферопольська, будинок 17, м. Дніпро, Україна, 49005; ідентифікаційний код 21871578) - 445,68 Євро - витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст додаткового рішення підписаний - 29.06.2023.

Суддя Ю.В. Фещенко