ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2023 р. Справа№ 910/6264/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

без виклику представників сторін;

за апеляційною скаргою Громадської організації "Товариство "Восток"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023

у справі № 910/6264/23 (суддя - Усатенко І.В.)

за позовом Громадської організації "Товариство "Восток"

до Держави Україна (в особі) Центрального управління НАБУ

про відшкодування шкоди 100 000 грн.

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Громадська організація "Товариство "Восток" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Держави Україна в особі Центрального управління НАБУ про відшкодування шкоди у розмірі 100000,00 грн.

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 повернуто позовну заяву з доданими до неї документами Громадській організації "Товариство "Восток".

З оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції повернув позовну заяву у даній справі з двох підстав: ненадання суду інформації щодо повного найменування та ідентифікаційного коду відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з урахуванням навності невідповідностей між назвою відповідача та зазначеним позивачем ідентифікаційним кодом; а також ненадання доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема, щодо неможливості ГО "Товариство "Восток"" здійснювати статутну діяльність, користуватися земельною ділянкою та набути права власності на гаражі внаслідок дій (бездіяльності) НАБУ.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що на підставі наведених приписів процесуального законодавства (ст. 162, 174 ГПК України), з огляду на невиконання позивачем вимог ухвали суду від 01.05.2023 щодо усунення недоліків позовної заяви, відповідна заява вважається неподаною і підлягає поверненню особі, що звернулася із позовною заявою.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з вказаною ухвалою, Громадська організація "Товариство "Восток" 19.05.2023 (згідно з інформацією відділення поштового зв`язку на конверті) звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації "Товариство "Восток" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі № 910/6264/23; призначено до розгляду апеляційну скаргу Громадської організації "Товариство "Восток" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі № 910/6264/23 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників; зобов`язано скаржника протягом п`яти днів з дня вручення (обізнаності) ухвали невідкладно надати суду оригінал позовної заяви з усіма додатками.

27.06.2023 на адресу суду від апелянта на виконання вимог ухвали суду від 30.05.2023 надійшов ориганал позовної заяви з додатками.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції було розглянуто в розумний строк в розумінні ст. 6 Конвенції, з урахуванням поведінки сторін, поштового перебігу та враховуючи, що ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 було отримано апелянтом 06.06.2023, тоді як вимоги суду щодо надсилання на адресу суду оригіналу позовної заяви було виконано лише 21.06.2023 (що вбачається з відмітки відділення поштового зв`язку на конверті), яка надійшла до суду апеляційної інстанції лише 27.06.2023.

Судом апеляційної інстанції було досліджено оригінал позовної заяви з додатками, яка співпадає з копією, що міститься в матеріалах оскарження.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Скаржник не погоджується з ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з урахуванням наступного. Так, скаржник посилається на ст. 177 ГПК України та зазначає, що реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду, особа наводить у позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес і спосіб його захисту. Водночас на стадії відкриття провадження у справі суд позбавлений можливості надати об?єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, чи дає такий спосіб змогу забезпечити реальне та ефективне поновлення у порушених правах.

Заявник зазначив, що у з?ясуванні наведеного і полягає завдання судового розгляду, тому Господарським процесуальним кодексом України не передбачено можливості в будь-якій формі відмовити у прийнятті до розгляду позовної заяви, в якій, на думку суду першої інстанції, позовні вимоги сформульовано неправильно.

3 огляду на викладене судом, за доводами скаржника, місцевим господарським судом було порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, що у відповідно до ст. 280 ГПК України, за доводами апелянта, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому розгляду справи.

А тому апелянт просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 18.05.2023 як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзиву від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходило. Клопотання про продовження строку для його подачі також не заявлялося. В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвалу суду від 30.05.2023 було отримано відповідачем 05.06.2023.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

6. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При цьому, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Щодо недотримання скаржником вимог в частині визначення суб`єктного складу даних правовідносин, зокрема, відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Положеннями ч.3 ст.162 ГПК України визначено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Статтею 164 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: 1) відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів; 2) сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо. До заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача клопотання про його витребування. До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Як вбачається з матеріалі справи, зокрема, з позовної заяви, звертаючись із позовом у даній справі, позивач зазначив (у вступній частині позовної заяви) відповідачем: «Державу Україну (в особі) Центрального управління НАБУ». Таким чином, позивачем не було зазначено повного найменування відповідача, а також не зазначено ідентифікаційного коду відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (а саме відповідача), всупереч наведеної норми процесуального права (п. 2 ч. 3 ст. 162 ГПК України).

В ухвалі Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції зазначив, що позивачем не було дотримано положення ст. 162 ГПК України. Вказана обставина (але не виключно) стала підставою для залишення позовної заяви без руху судом першої інстанції. Так судом першої інстанції в ухвалі від 01.05.2023 було встановлено позивачу спосіб усунення (один із) недоліків позовної заяви шляхом надання до суду інформації щодо повного найменування та ідентифікаційного коду відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з матеріалів оскарження, 02.05.2023 в системі "Електронний суд" позивачем було сформовано заяву про усунення недоліків на виконання ухвали суду від 01.05.2023, в якій заявником вказано, що ідентифікаційним кодом відповідача є 44116011, а його повне найменування - Національне антикорупційне бюро України.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши позовну заяву та заяву про усунення недоліків від 02.05.2023 зазначає, що місцевим господарським судом правомірно було зазначено, що, вказуючи відповідачем Центральне управління НАБУ (без зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи), позивач у заяві про усунення недоліків вказує відповідачем Національне антикорупційне бюро України та зазначає ідентифікаційний код - 44116011. Водночас, як правомірно встановлено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, вказаний ідентифікаційний код юридичної особи присвоєно - Головному управлінню ДПС у м. Києві (філія (інший відокремлений підрозділ)).

Тоді як відповідно до ст. 1 ЗУ «Про Національне антикорупційне бюро України», Національне антикорупційне бюро України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про Національне антикорупційне бюро України» Національне бюро складається з центрального і територіальних управлінь. Національне бюро є юридичною особою публічного права.

Водночас, Національне антикорупційне бюро України - як юридична особа публічного права - зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за реєстровим номером 39751280.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказана відповідачем юридична особа з ідентифікаційним номером 44116011 (Головне управління ДПС у м. Києві) не є структурним підрозділом Національного антикорупційного бюро України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, в частині того, що позивач при зверненні до суду не лише в первісно поданій заяві не вказав повну назву та ідентифікаційний код відповідача, а й заяві про усунення недоліків (з даної підстави) вказав ідентифікаційний код юридичної особи, яка фактично не має жодного відношення до вказаного позивачем відповідача. Вказане свідчить про недотримання при поданні позовної заяви та неусунення недоліків (при поданні заяви від 02.05.2023) позивачем приписів п.2 ч.3 ст. 162 ГПК України, що правильно визначено судом першої інстанції як підстава для повернення позовної заяви.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.05.2020 у справі № 910/17443/19.

Так, у вказаній справі судом касаційної інстанції досліджувалось питання правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій положень пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України. В указаній постанові Верховний Суд вказав, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову у відкритті провадження у справі є передчасними та не відповідають наведеним нормам процесуального права.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що у даній справі ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції не застосовувались положення п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, що свідчить про нерелевантність обставин вказаної справи, обставинам даної справи. А тому правові висновки Верховного Суду, на які посилається апелянт не підлягають врахуванню на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Щодо висновків суду першої інстанції про недоведення порушення прав та ненадання доказів у підтвердження викладених у позовній заяві доводів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази, позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Так, в оскаржуваній ухвалі місцевий господарський суд зазначив, що подана позовна заява не містить жодних доказів на підтвердження викладених обставин, зокрема, щодо неможливості ГО "Товариство "Восток" здійснювати статутну діяльність, користуватися земельною ділянкою та набути права власності на гаражі внаслідок дій (бездіяльності) НАБУ до матеріалів позовної заяви не додано. При цьому, із доданих до позову листів НАБУ, вбачається, що вони надані як відповідь на звернення фізичної особи Абрамовича О.В. , а не ГО "Товариство "Восток", яка є позивачем у поданому позові. Водночас, будь-яких доказів, що Абрамович О.В. звертався до НАБУ від імені та в інтересах ГО "Товариство "Восток"" матеріали позову не містять.

Суд апеляційної інстанції у цій частині зазначає, що в обґрунтування позовних вимог ГО "Товариство "Восток" посилається на те, що внаслідок бездіяльності НАБУ завдано шкоду власникам гаражів, а також унеможливлено здійснення позивачем своєї статутної діяльності, користування земельною ділянкою та реєстрації права власності на гаражі, у зв`язку з чим позивач оцінює заподіяну відповідачем шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

При цьому необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 76 ГПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Водночас, суд апеляційної інстанції, дослідивши долучені до позовної заяви додатки, погоджується з висновком місцевого господарського суду, докази, на які посилається позивач (на підтвердження викладених обставин), зокрема, щодо неможливості ГО "Товариство "Восток"" здійснювати статутну діяльність, користуватися земельною ділянкою та набути права власності на гаражі внаслідок дій (бездіяльності) НАБУ заявник посилається на листи НАБУ, які були надані як відповідь на звернення фізичної особи Абрамовича О.В. , а не ГО "Товариство "Восток", яка є позивачем у поданому позові. Однак, як вбачається з доданих доказів, Абрамович О.В. є керівником юридичної особи позивача ГО "Товариство "Восток".

В цій частині суд апеляційної інстанції приймає доводи апелянта про неможливість на стадії відкриття провадження у справі надати об?єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, чи дає такий спосіб змогу забезпечити реальне та ефективне поновлення у порушених правах.

За змістом статей 181, 182 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. У підготовчому засіданні суд, серед іншого, з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання; призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Згідно з вимогами чинного процесуального законодавства, розглядаючи спір по суті та надаючи оцінку наявним у матеріалах доказам, суд першої інстанції відмовляє у задоволенні позовних вимог у випадку їх недоведеності позивачем належними та допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на стадії відкриття провадження у справі, суд має надавати оцінку доказам, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог ГПК України, а не перевіряти докази надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.05.2020 у справі №911/1998/19, від 08.07.2020 у справі №921/744/19, від 14.05.2019 у справі №917/1456/18, від 02.12.2020 у справі №908/420/20, від 21.04.2023 у cправі № 911/1721/22.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про недотримання позивачем положень ч. 2 ст. 164 ГПК України. А тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - зміні шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції даної постанови. Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутні підстави для застосування ст. 280 ГПК України та скасування оскаржуваної ухвали.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про недотримання позивачем вимог ст. 162 ГПК України та щодо неусунення вказаних недоліків (лише в частині щодо визначення відповідача у даній справі), наслідком чого є повернення позовної заяви на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України. А таке повернення є наслідком недотримання самим заявником зрозумілих вимог процесуального законодавства, на які вказав суд першої інстанції в ухвалі від 01.05.2023 про залишення позову без руху.

Окрім цього суд апеляційної інстанції зазначає, що відхиляє доводи апелянта про надмірний формалізм, оскільки в даному випадку позивачем не було дотримано норм процесуального права щодо виконання обов`язкових законодавчих вимог до позовної заяви (були допущені недоліки, на які звернув увагу суд першої інстанції в ухвалі про залишення позову без руху від 01.05.2023). Водночас, заявником всупереч вимог процесуального права, такі недоліки усунуті не були, а натомість скаржник вказав ідентифікаційний код зовсім іншої юридичної особи. Тому посилання на ст. 177 ГПК України є безпідставними.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись повторно із позовною заявою до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків. Таке повернення не є порушенням прав особи на судовий захист.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про порушення позивачем при зверненні з позовом ст.162 ГПК України та недотримання ст. 174 ГПК України.

Отже, керуючись ст. 2, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги у даній справі, а ухвалу суду першої інстанції - змінити, шляхом викладення мотивувальної частини в редакції даної постанови, в іншій частині - залишити без змін.

8. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України

Керуючись ст.ст. 2, 129, 164, 172, 255, 269, 270, 271, ч. 2 ст. 275, 277, ст. ст. 281, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації "Товариство "Восток" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі № 910/6264/23 - задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі № 910/6264/23 - змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції даної постанови.

В решті задоволення апеляційної скарги - відмовити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі № 910/6264/23 - залишити без змін.

3. Матеріали оскарження направити до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім