ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2023м. ДніпроСправа № 904/2148/23
Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка Д.Є.,

представників учасників справи:

від позивача: Садиленко О.Л.,

від відповідача: не з`явився,

дослідивши матеріали справи №904/2148/23

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ТРУБНА КОМПАНІЯ"

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ ПЕРСПЕКТИВА"

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ТРУБНА КОМПАНІЯ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ ПЕРСПЕКТИВА" (далі - відповідач) про стягнення 664.658,84 грн, з яких 182.488,00 грн попередньої оплати за товар, який не був відвантажений продавцем на виконання договору поставки від 28.04.2022 №013-22, пені за порушення строків поставки у розмірі 237.130,84 грн та 245.040,00 грн збитків.

Судові витрати позивач просить суд стягнути з відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/2148/23 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2023.

Ухвалою від 04.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).

Через відділ документального забезпечення 15.05.2023 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану, у якому відповідач просить суд про дату та час наступного судового засідання повідомити додатково.

Через відділ документального забезпечення 18.05.2023 від відповідача надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 19.05.2023 вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи почато спочатку, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, учасників справи повідомлено, що підготовче засідання відбудеться 01.06.2023. Крім цього, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву до 31.05.2023.

Через відділ документального забезпечення 01.06.2023 від відповідача надійшла заява про виклик свідка, у якій відповідач просить суд викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_1 , оскільки, на думку відповідача, вказаному ним свідку відомі обставини хто, де, коли і як виконував механічну обробку виливок насадок пальника для позивача. Вмотивовуючи дане клопотання відповідач посилається на ст. 91 ЦПК України.

Через відділ документального забезпечення 01.06.2023 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у якому відповідач просить суд відкласти розгляд справи для можливості допиту свідка.

Ухвалою від 01.06.2023 у задоволені заяви відповідача про виклик свідка відмовлено, підготовче засідання відкладено до 15.06.2023, з урахуванням виправлень внесених ухвалою від 12.06.2023.

Через відділ документального забезпечення 15.06.2023 від позивачанадійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів.

Ухвалою від 15.06.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 29.06.2023.

В судовому засіданні 29.06.2023 представник позивача надав пояснення у справі, відповів на запитання суду та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Між сторонами був укладений договір поставки товару, за умовами якого позивач здійснив попередню його оплату, однак відповідач не здійснив поставку товару у повному обсязі, а тому наявні підстави для повернення решти попередньої оплати та нарахованої до стягнення з відповідача пені. Крім цього, відповідач не здійснив реєстрацію податкових накладних, а тому позивач заявив до стягнення з відповідача збитки.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач відзив не надав.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять такі обставини: укладання договору; здійснення попередньої оплати товару; поставки товару; наявності/відсутності підстав для повернення суми передплати; правомірності стягнення попередньої оплати з відповідача; правомірності нарахування пені правомірності заявлення позивачем до стягнення з відповідача збитків за порушення встановленого договором обов`язку з реєстрації податкових накладних.

Суд встановив, що 28.04.2022 між позивачем (далі - позивач, покупець) та відповідачем (далі - відповідач, постачальник) був укладений договір поставки №013-22 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, згідно специфікацій до договору, яка є невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти зазначений товар і оплатити його на умовах, передбачених даним договором.

Загальна сума договору, відповідно до п. 4.4, визначається як вартість товару (партії товару), поставка якого здійснюється у відповідності зі специфікацією.

Договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2023. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, які залишилися невиконаними (п. 11.3 договору).

Між сторонами підписано специфікацію №1 від 28.04.2022 на поставку товару на суму 2.111.040,00 грн.

В якості додатку №3 до договору долучено графік поставок.

Відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №11 від 27.06.2022 на суму 2.111.040,00 грн (арк. 22, том 1).

В якості оплати рахунку №11 від 27.06.2022 позивач долучив до справи платіжне доручення №435 від 28.06.2022 на суму 1.477.728,00 грн, платіжне доручення №577 від 16.08.2022 на суму 18.000,00 грн, платіжне доручення №582 від 18.08.2022 на суму 25.000,00 грн, платіжне доручення №591 від 24.08.2022 на суму 30.000,00 грн, платіжне доручення №595 від 25.08.2022 на суму 20.000,00 грн, платіжне доручення №599 від 26.08.2022 на суму 20.000,00 грн, платіжне доручення №603 від 30.08.2022 на суму 25.000,00 грн, платіжне доручення №622 від 02.09.2022 на суму 25.000,00 грн, платіжне доручення №669 від 15.09.2022 на суму 4.000,00 грн, платіжне доручення №689 від 23.09.2022 на суму 4.000,00 грн, платіжне доручення №719 від 30.09.2022 на суму 4.000,00 грн.

Факт поставки товару підтверджується видатковою накладною №31 від 15.08.2022 на суму 414.720,00 грн (разом з товарно-транспортною накладною №Р31 від 15.08.2022), видатковою накладною №32 від 30.08.2022 на суму 612.600,00 грн (разом з товарно-транспортною накладною №Р32 від 30.08.2022), видатковою накладною №33 від 08.09.2022 на суму 213.600,00 грн (разом з товарно-транспортною накладною №Р33 від 08.09.2022),видатковою накладною №34 від 23.09.2022 на суму 141.360,00 грн (разом з товарно-транспортною накладною №Р34 від 23.09.2022),видатковою накладною №35 від 11.10.2022 на суму 53.400,00 грн (разом з товарно-транспортною накладною №Р35 від 11.10.2022),видатковою накладною №37 від 01.11.2022 на суму 34.560,00 грн (разом з товарно-транспортною накладною №Р37 від 01.11.2022).

Загалом відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 1.470.240,00 грн.

Позивач долучив до матеріалів справи акт звірки (який не підписаний з боку відповідача) та згідно із яким станом на 06.03.2023 заборгованість відповідача перед позивачем складає 182.488,00 грн. Вказана сума за своєю правовою природною є попередньою оплатою позивача на яку відповідач не виконав обов`язок з поставки товару позивачу.

Позивач долучив до справи свою заяву подану до органів державної податкової служби про допущення продавцем товарів/послуг помилок при заповненні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування, в якій зазначено порушення полягає у не реєстрації податкової накладної відповідачем.

З метою отримання інформації щодо результатів розгляду заяви позивача поданої до органів державної податкової служби про допущення продавцем товарів/послуг помилок при заповненні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування позивач звернувся з адвокатським запитом від 05.04.2023 за вих. №012/23-АЗ до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

У відповідь на адвокатських запит позивача Головне управління ДПС у Дніпропетровській області надало відповідь від 11.04.2023 за вих. №24357/6/04-36-04-03-08, у якій повідомило, що на період воєнного стану в Україні встановлено мораторій на проведення документальних перевірок, зокрема відповідно до п.п. 78.1.9 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми попередньої оплати, сплати штрафної неустойки та реєстрації податкових накладних, у якій позивач повідомив відповідача про відмову від договору та вимагав повернення суми попередньої оплати. В якості доказу направлення вказаної вимоги на адресу відповідача позивач долучив до справи накладну від 16.02.2023.

Також позивач звернувся до відповідача з повідомленням (вимогою) про необхідність відшкодування збитків за невиконання зобов`язання з реєстрації податкових накладних. В якості доказів направлення вказаного(ої) повідомлення (вимоги) позивач надав накладну від 17.04.2023 та фіскальний чек від 17.04.2023.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення 182.488,00 грн попередньої оплати за товар, який не був відвантажений продавцем, 237.130,84 грн пені за порушення строків поставки та 245.040,00 грн збитків.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Так, успецифікації №1 від 28.04.2022 на поставку товару на суму 2.111.040,00 грн визначено умови оплати: 70% - попередня оплата протягом 3-х банківських днів з моменту підписання договору, решта 30% оплати протягом 3-х банківських днів з моменту готовності товару до відвантаження.

Як встановлено судом вище, відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №11 від 27.06.2022 на суму 2.111.040,00 грн (арк. 22, том 1), який позивач оплати у сумі1.652.728,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №435 від 28.06.2022 на суму 1.477.728,00 грн, №577 від 16.08.2022 на суму 18.000,00 грн, №582 від 18.08.2022 на суму 25.000,00 грн, №591 від 24.08.2022 на суму 30.000,00 грн, №595 від 25.08.2022 на суму 20.000,00 грн, №599 від 26.08.2022 на суму 20.000,00 грн, №603 від 30.08.2022 на суму 25.000,00 грн, №622 від 02.09.2022 на суму 25.000,00 грн, №669 від 15.09.2022 на суму 4.000,00 грн, №689 від 23.09.2022 на суму 4.000,00 грн, №719 від 30.09.2022 на суму 4.000,00 грн.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 188 ГК України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України встановлено обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Оскільки позивач оплатив товар на умовах попередньої оплати у відповідача виник обов`язок з поставки товару, згідно графіка поставок (додаток №3 до договору).

Отже, графік поставки товару визначає поставку товару трьома партіями, а саме:

перша партія: через 20 календарних днів з моменту 70% попередньої оплати;

друга партія: через 30 календарних днів з моменту 70% попередньої оплати;

третя партія: через 40 календарних днів з моменту 70% попередньої оплати.

З матеріалів справи вбачається, що 70% попередньої оплати позивач перерахував відповідачу28.06.2022, що підтверджується платіжним дорученням №435 від 28.06.2022 на суму 1.477.728,00 грн.

Таким чином, поставка трьох партій товару мала відбутися до 08.08.2022, з урахуванням того, що сороковий календарний день припав на неділю - 07.08.2023, а тому строк поставки третьої партії товару є таким, що настав у перший за ним робочий день, що відповідає положеннями ч. 5 ст. 254 ЦК України.

Станом на час вирішення спору по суті відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 1.470.240,00 грн, в той час як позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 1.652.728,00 грн.

Докази поставки відповідачем позивачу товару на загальну суму 182.488,00 грн у матеріалах справи відсутні.

Водночас, ч. 2 ст. 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем з поставки товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Виходячи з аналізу положень ст. 693 ЦК України, умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, доведеній до продавця.

Відповідно до ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки законом не визначено порядок та форму повідомлення про відмову від договору позивач може реалізувати своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до відповідача з претензією, так і шляхом пред`явлення через суд позову у визначеній законом формі.

З урахуванням встановленого, господарський суд визнає вимоги позивача про стягнення 182.488,00 грн попередньої оплати за товар обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог про стягнення пені

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 9.2 договору у випадку порушення постачальником строків поставки товару (при передоплаті або авансовому платежу), він сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5% від суми недопоставленого товару за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення.

За затримку поставки товару позивач нарахував відповідачу пеню за загальний період прострочення з 15.08.2022 до 08.02.2023 у загальному розмірі 237.130,84 грн.

Відповідач контррозрахунку не надав, незгоди щодо арифметичної правильності розрахунку у відзиві не висловив, вимогу не заперечив.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Господарський суд оцінюючи вимогу позивача про стягнення з відповідача 237.130,84 грн неустойки встановив, що вказана сума за своєю правовою природою є пенею, оскільки обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Також суд взяв до уваги, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30.03.2020 було доповнено розділ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України пунктом 7 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказані зміни набули чинності 02.04.2020.

Так, Всесвітня організація охорони здоров`я (ВООЗ) 11.03.2020 оголосила пандемію коронавірусу. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 на усій території України установлено карантин з 12.03.2020.

Суд звертає увагу, що сторонами укладено договір 28.04.2022, тобто укладаючи договір сторони мали бути обізнаними зі змінами законодавства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", прийнятої відповідно до ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239, від 20.05.2020 №392, від 22.07.2020 №641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 09.12.2020 №1236, від 17.02.2021 №104, від 21.04.2021 №405, від 23.02.2022 №229, №630 від 27.05.2022, №928 від 19.08.2022, №383 від 25.04.2023 був неодноразово продовжений.

Так, Кабінет Міністрів України постановою №1423 від 23.12.2022 вніс зміни, зокрема, до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.06.2023.

Таким чином, правомірним є нарахування пені за строк, який перевищує шестимісячний /визначений ч. 6 ст. 232 ГК України/.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 237.130,84 грн підлягають задоволенню у заявленому розмірі згідно з неспростованим відповідачем розрахунком позивача, з яким погоджується господарський суд (такі висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 (п. 90).

Щодо вимоги про стягнення збитків

Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. За змістом підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі ввезення їх на митну територіюУкраїни) та послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж, зокрема, через 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

За змістом пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 201.4 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця, а пунктом 201.7 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструватиїї в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою; податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. У разі порушення продавцем/покупцемтоварів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послугмає право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиномуреєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копіїпервинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструватиїї в Єдиному реєстріподаткових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі №916/334/22, обов`язок відповідача зареєструвати податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, але у разі визначення такого обов`язку у господарському договорі такий обов`язок стає також господарсько-договірним зобов`язанням перед позивачем, і саме невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків.

Вивчивши зміст укладеного між сторонами договору, суд встановив, що і позивач, і відповідач є платниками податку на прибуток на загальних підставах (п.п. 11.6, 11.7 договору).

Пунктом 11.8 договору визначено, що Законом України від 31.07.2014 №1621-VI«Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України», внесено ряд змін, які вступили в дію з 01.01.2015, а саме до Розділу V «Про податок на додану вартість», а саме надання покупцеві і отримання від постачальника податкових накладних тільки в електронному вигляді з дотриманням умов при реєстрації в порядку, встановленого законодавством, електронного підпису уповноваженої особи та зареєстрованого в Єдиному державному реєстрі податкових накладних. Постачальник відправляє покупцеві по системі «M.E.Doc» на узгодження податкову накладну протягом 10 календарних днів з моменту виникнення податкових зобов`язань з ПДВ, після узгодження постачальник звільняється від відповідальності за зміст такої податкової. Постачальник (тобто відповідач) зобов`язаний зареєструвати податкову накладну після узгодження її покупцем.

У разі, якщо внаслідок порушення постачальником встановлених чинним законодавством вимог до форми, порядку заповнення та/або реєстрації податкової накладної, покупець втратить право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, зазначеної в податковій накладній, постачальник зобов`язаний відшкодувати покупцю всі пов`язані з таким порушенням збитки (20% від загальної вартості товару) протягом п`яти робочих днів з моменту надіслання йому відповідного повідомлення покупцем або в інші строки, узгоджені сторонами.

З урахуванням позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 07.06.2023 у справі №916/334/22, суд доходить висновку, що сторони в укладеному між ними договорі визначили обов`язок відповідача зареєструвати податкові накладні, а тому такий обов`язок став також господарсько-договірним зобов`язанням відповідача перед позивачем.

За приписами статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з пунктом 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Підставою для відшкодування збитків відповідно до пункту 1 статті 611 ЦК та статті 224 ГК України є порушення зобов`язання.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Таким чином, відповідач з порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні /докази зворотного відповідач до суду не надав/, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання.

З огляду на викладене у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом та договором обов`язку зареєструвати податкові накладні і неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.

Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Судувід 03.12.2018 у справі №908/76/18, від 10.01.2022 у справі №910/3338/21, від 31.01.2023 у справі №904/72/22, від 19.04.2023 у справі №906/824/21, у яких висновок про наявність підстав та умов для стягнення збитків був зроблений через те, що судами був встановлений факт порушення відповідачем господарського зобов`язання, передбаченого договором (відсутність реєстрації в ЄРПН податкової накладної на суму ПДВ, передбачену договором). Цей висновок був зроблений за умов очевидності факту податкового порушення (не реєстрації податкової накладної чи відмови податкового органу у такій у реєстрації).

Отже, факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій або через відмову податкового органу у їх реєстрації є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмір і суми ПДВ, який визначено договором у складі ціни.

Водночас звернення покупця послуг зі скаргою на продавця, який не виконав передбаченого наведеною нормою обов`язку, відповідно до положень пункту 201.10 статті 201 ПК України не надає покупцю права на включення суми податку з цих операцій до складу податкового кредиту, а подання такої скарги на цього продавця є лише підставою для проведення документальної позапланової перевірки його контролюючим органом.

Сторони у п. 11.8 договору також визначили розмір збитків від не реєстрації податкової накладної, а саме 20% від загальної вартості товарів.

Такий же розмір ПДВ визначний податковим законодавством.

Таким чином, перевіривши розрахунок позивача заявлених до стягнення з відповідача збитків, суд встановив, що позивач підставно здійснив розрахунок збитків не від загальної вартості товарів (2.111.040,00 грн), а від вартості фактично відвантаженого товару (1.470.240,00 грн).

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача збитків у загальному розмірі 245.040,00 грн визнається обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Суд звертає увагу, що у резолютивній частині позовних вимог позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати, у тому числі витрати на правову (правничу) допомогу (без зазначення чіткого розміру витрат позивача на оплату професійної правової (правничої) допомоги, який слід покласти на відповідача.

Відповідно до ч 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки до ухвалення рішення суду заявник не подав відповідних доказів, суд роз`яснює йому право подати такі докази з відповідним клопотанням (з урахуванням положень ч. 8 ст. 129 ГПК України), в якому чітко, з посиланням на матеріали справи та інші докази, визначити, які суми слід повернути, розподілити чи стягнути. Така заява може бути розглянута судом в порядку ст. 244 ГПК України.

При цьому копії такої заяви та доданих до неї документів повинні бути невідкладно надіслані стороні у справі, з якої заявник просить стягнути відповідні витрати, докази чого мають бути надані суду разом із заявою (розрахунковий чек, опис вкладення до цінного листа). Інша сторона, в свою чергу, має право подати клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ ПЕРСПЕКТИВА" (Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ЧЕРВОНОПАРТИЗАНСЬКА, будинок 1; ідентифікаційний код 31705001) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ТРУБНА КОМПАНІЯ" (Україна, 49111, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, Запорізьке шосе, будинок 25; ідентифікаційний код 32905858) 182.488,00 грн (сто вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят вісім грн 00 к.) попередньої оплати, 237.130,84 грн (двісті тридцять сім тисяч сто тридцять грн 84 к.) пені, 245.040,00 грн (двісті сорок п`ять тисяч сорок грн 00 к.) збитків, 9.969,88 грн (дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять грн 88 к.) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня його повного складення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10.07.2023

Суддя С.А. Дупляк