ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2023 р. Справа№ 911/3540/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Абраменко М.К.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 09.03.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ендорфін Груп" на рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2022

у справі №911/3540/21 (суддя Грабець С.Ю.)

за позовом Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області

до Приватного підприємства "Ендорфін Груп"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_1

про витребування майна з чужого незаконного володіння

В судовому засіданні 09.03.2023 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області (далі позивач) до приватного підприємства "Ендорфін Груп" (далі відповідач) про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на незаконне набуття відповідачем права власності на земельні ділянки, які належать позивачу, у зв`язку з чим просив:

- витребувати з приватної власності приватного підприємства "Ендорфін Груп" в комунальну власність на користь Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Києво Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Толстого, площею 0,0024 га, кадастровий номер: :01:042:5222;

- витребувати з приватної власності приватного підприємства "Ендорфін Груп" в комунальну власність на користь Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Києво Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Толстого, площею 0,0354 га, кадастровий номер: :01:042:5223.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.10.2022 у справі №911/3540/21 позов задоволено.

Витребувано з приватної власності приватного підприємства "Ендорфін Груп" в комунальну власність на користь Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Києво -Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Толстого, площею 0,0024 га, кадастровий номер: :01:042:5222.

Витребувано з приватної власності приватного підприємства "Ендорфін Груп" в комунальну власність на користь Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Толстого, площею 0,0354 га, кадастровий номер: :01:042:5223.

Стягнуто з приватного підприємства "Ендорфін Груп" на користь Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області 2 270,00 грн. витрат на сплату судового збору.

Задовольняючи позов, суд виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, рішення прийнято без встановлення фактичних обставин справи, без надання об`єктивної оцінки доводам всіх учасників справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- задоволення позовних вимог відбулось виключно на підставі відомостей, зазначених позивачем безпосередньо в позовній заяві та на підставі долучених до позовної заяви та самостійно виготовлених позивачем довідок, жодного належного доказу в основу рішення не покладено;

- рішення не містить, в тому числі, мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасником справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, викладені доводи відповідача не взято до уваги, їм не надано належну правову оцінку, не спростовано;

- в оскаржуваному рішенні судом не досліджено питання «підробки державного акту», жодних висновків з цього приводу судом не надано;

-в рішенні суду питання наявності бланка державного акту або його втрати, знищення не досліджувалось, суд не встановлював, куди було витрачено бланк і чому у разі його втрати не було проведено внутрішнього розслідування та не вжито заходи, яким чином цей бланк був використаний для засвідчення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 ;

- допущені органами влади порушення при наданні особі земельної ділянки не можуть бути безумовною підставою для скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки та їх передачу позивачу в порушення прав власності відповідача;

- відповідач є добросовісним набувачем земельних ділянок, який не знав і не міг знати про можливе порушення прав позивача, придбав земельну ділянку за відплатним договором купівлі-продажу, належним чином виконавши взяті на себе зобов`язання в частині здійснення оплати, про що вказано в договорі;

- втручання у право відповідача на мирне володіння своїм майном носить ознаки непропорційного та становитиме для відповідача надмірний тягар, що свідчить про порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції;

- при розгляді справи відповідач заявляв про порушення строків позовної давності позивачем, однак в рішенні це питання не висвітлено, йому не надано правову оцінку, не надано висновків суду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/3540/21.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Ендорфін Груп" на рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2022 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/3540/21.

15.12.2022 матеріали справи №911/3540/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Ендорфін Груп" на рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2022 у справі №911/3540/21, розгляд справи призначено на 23.02.2023.

В судовому засіданні 23.02.2023 у справі оголошено перерву на 09.03.2023 для з`ясування питань, що виникли під час розгляду справи.

Під час апеляційного провадження до справи від позивача 19.01.2023 електронною поштою отримано відзив на апеляційну скаргу.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 09.03.2023 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 09.03.2023 представник позивача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Третя особа та її представник в судове засідання апеляційної інстанції жодного разу не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини їх неявки суду не відомі.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка третьої особи та її представника обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області (далі позивач) послався на те, що 02 липня 2021 року, на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Самсон Тетяни Володимирівни №59139662 від 07.07.2021 року, Звіриком Олексієм Павловичем (далі третя особа) зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0038, площею 0,0378 га, розташовану за адресою: село Софіївська Борщагівка, вулиця Толстого.

За твердженнями представника позивача, реєстрація третьою особою вищевказаної земельної ділянки була здійснена державним реєстратором на підставі підробленого Державного акту на право. Так, згідно з вищевказаним актом, він був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2038 від 11.03.2002 року, на підставі договору купівлі- продажу земельної ділянки №1823 від 16.05.2002 року.

Вищевказаний Державний акт підписаний головою Софіївсько- Борщагівської Ради народних депутатів Перевишко В.Г. 11 березня 2002 року, який, за твердженнями представника позивача, не був посадовою особою Софіївсько- Борщагівської сільської ради Києво Святошинського району Київської області та не був наділений повноваженнями щодо підписання Державних актів на право приватної власності на землю.

На думку представника позивача, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0038, площею 0,0378 га, розташовану за адресою: село Софіївська Борщагівка, вулиця Толстого, третя особа набула на підставі підробленого Державного акта на право власності на землю.

04 вересня 2021 року між третьою особою та приватним підприємством "Ендорфін Груп" (далі відповідач) був укладений договір купівлі -продажу земельної ділянки (далі договір від 04.09.2021 року), згідно з умовами якого третя особа передала у власність відповідача земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0038, площею 0,0378 га, розташовану за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Толстого, а відповідач прийняв у власність вищевказану земельну ділянку та сплатив грошові кошти.

На підставі договору від 04.09.2021 року, 04 вересня 2021 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав Валентиною Геронтіївною було прийнято рішення №60177662 про державну реєстрацію права власності приватного підприємства "Ендорфін Груп" на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0038, площею 0,0378 га, номер запису про право власності 437789851.

На підставі заяви відповідача про поділ земельної ділянки, державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Калитянської селищної ради Грабовецькою Наталією Володимирівною прийняті рішення:

- №60403386 від 16.09.2021 року про державну реєстрацію права власності приватного підприємства "Ендорфін Груп", на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:5223, площею 0,0354 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080, номер запису про право власності 43992730;

- №60403982 від 16.09.2021 року про державну реєстрацію права власності приватного підприємства "Ендорфін Груп", на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:5222, площею 0,0024 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080, номер запису про право власності 43993039;

- №60404335 від 16.09.2021 року про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0038, площа 0,0378 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

Враховуючи те, що земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади поза її волею, позивач звернувся до суду та просив:

- витребувати з приватної власності приватного підприємства "Ендорфін Груп" в комунальну власність на користь Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Києво -Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Толстого, площею 0,0024 га, кадастровий номер: :01:042:5222;

- витребувати з приватної власності приватного підприємства "Ендорфін Груп" в комунальну власність на користь Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Толстого, площею 0,0354 га, кадастровий номер: :01:042:5223.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Мала проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що рівність сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом.

11 січня 2022 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що третьою особою право власності на земельну ділянку було зареєстровано у встановленому законом порядку, а позивачем не подані належні та допустимі докази підроблення Державного акту на право приватної власності на землю, серії КВ №898125, від 11.03.2002 року.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 153 Земельного кодексу України встановлено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

12 червня 2020 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №715-р "Про визнання адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області" затверджені території територіальних громад. Так, до Борщагівської територіальної громади увійшли території Петропавлівсько- Борщагівської і Софіївсько- Борщагівської територіальних громад.

10 грудня 2020 року Борщагівською сільською радою Бучанського району Київської області було прийнято рішення №5-2-VIII "Про реорганізацію Софіївсько-Борщагівської сільської ради шляхом приєднання до Борщагівської сільської ради", відповідно до якого реорганізовано Софіївсько-Борщагівську сільську раду Києво- Святошинського району Київської області шляхом приєднання до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області. Борщагівську сільську раду Бучанського району Київської області визначено правонаступником всього майна, прав та обов`язків Софіївсько- Борщагівської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області.

Судом встановлено, що 02 липня 2002 року третьою особою, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії КВ №898125, від 11.03.2002 року (далі Державний акт), було зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0038, площею 0,0378 га, яка знаходиться за адресою: село Софіївська Борщагівка, вулиця Толстого.

Відповідно до положень Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (далі Інструкція), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999 року, складено Державний акт на право приватної власності на землю, серії КВ №898125, від 11.03.2002 року.

Як вбачається зі змісту вищевказаного Державного акту, підставою для його реєстрації був договір купівлі -продажу земельної ділянки №1823 від 16.05.2002 року, а зареєстрований він був головою Софіївсько- Борщагівської Ради народних депутатів в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2038 від 11.03.2002 року. Цей Державний акт підписаний 11 березня 2002 року головою Софіївсько- Борщагівської Ради народних депутатів Перевишко В.Г.

Разом з цим, станом на 11 березня 2002 року, повноваження Софіївсько- Борщагівського сільського голови Києво -Святошинського району Київської області виконував ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою №1-12/2405 від 04.11.2021 року, долученою до матеріалів справи, а Софіївсько- Борщагівською Радою вищевказаний Державний акт не реєструвався, запис №2038 від 11.03.2002 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю відсутній, що підтверджується довідкою №1-12/2338 від 27.10.2021 року, також долученою до матеріалів справи.

Водночас, договір купівлі- продажу земельної ділянки №1823 від 16.05.2002 року, на підставі якого був зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю, серії КВ №898125, від 11.03.2002 року, суду наданий не був, вимоги ухвали суду відповідачем та третьою особою виконані не були.

Твердження представника відповідача про законність реєстрації третьою особою Державного акта судом відхилені, у зв`язку із його реєстрацією раніше (11 березня 2002 року), ніж підстава його реєстрації (договір купівлі продажу земельної ділянки №1823 від 16.05.2002 року).

На підставі заяви відповідача про поділ земельної ділянки, державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Калитянської селищної ради Грабовецькою Наталією Володимирівною прийняті рішення:

- №60403386 від 16.09.2021 року про державну реєстрацію права власності приватного підприємства "Ендорфін Груп", на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:5223, площею 0,0354 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080, номер запису про право власності 43992730;

- №60403982 від 16.09.2021 року про державну реєстрацію права власності приватного підприємства "Ендорфін Груп", на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:5222, площею 0,0024 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080, номер запису про право власності 43993039;

- №60404335 від 16.09.2021 року про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0038, площа 0,0378 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що власник майна, який фактично позбавлений можливості володіти й користуватися майном в результаті його незаконного вибуття з володіння, за наявності певних умов, має право витребувати таке майно із чужого володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник, а відповідачем незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому, незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

Предметом доказування в справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння є обставини, що підтверджують, правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, зокрема, факти, що підтверджують: право власності на витребуване майно; вибуття його з володіння позивача; перебування його в натурі в відповідача; обставини, за яких спірне майно вибуло з володіння власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 397 Цивільного кодексу України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 399 Цивільного кодексу України встановлено, що право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою.

У разі незаконного заволодіння майном власника іншою особою належним способом захисту є віндикаційний позов (стаття 387 Цивільного кодексу України). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. При цьому, в тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, є неефективними (пункти 85, 114, 115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року в справі № 183/1617/16, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року в справі № 910/2861/18).

Отже, власник майна, який фактично позбавлений можливості володіти й користуватися вказаним майном в результаті його незаконного вибуття з володіння за наявності певних умов має право витребувати таке майно із чужого володіння.

Оскільки земельна ділянка, кадастровий номер :01:042:5223, площею 0,0354 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Толстого, та земельна ділянка, кадастровий номер :01:042:5222, площею 0,0024 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Толстого, вибули із законного володіння позивача поза його волею, позовні вимоги про витребування з приватної власності приватного підприємства "Ендорфін Груп" в комунальну власність на користь Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0024 га, кадастровий номер: :01:042:5222, а також про витребування з приватної власності приватного підприємства "Ендорфін Груп" в комунальну власність на користь Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0354 га, кадастровий номер: :01:042:5223, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.

Доводи апелянта щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення спростовуються наступним.

На підтвердження доводів позивача про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0038, площею 0,0378 га, на підставі підробленого Державного акту на право приватної власності на землю серія КВ №898125, позивачем надані наступні докази:

1.Зі змісту вказаного державного акту вбачається, що він був начебто зареєстрований Софіївсько-Борщагівською Радою народних депутатів в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2038 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1823 від 16.05.2002 року.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (далі Інструкція), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999 року (в редакції, яка діяла станом на 11.03.2002 року), складанню державного акту передують підготовчі роботи, які включають аналіз договору купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчує перехід права власності на землю (п.2.1,2.2 Інструкції). При цьому, в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю обов`язково зазначається підстава для передачі землі у приватну власність, зокрема, дата і номер договору купівлі-продажу (додаток №1 до Інструкції). Тобто, складанню і реєстрації державного акту на право приватної власності на землю мало передувати укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. Таким чином, вищевказаний державний акт містить очевидно недостовірні відомості про те, що він був складений (підписаний) 11.03.2002 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.05.2002.

2. Зі змісту вказаного державного акту вбачається, що він начебто був підписаний 11.03.2002 головою Софіївсько-Борщагівської ради народних депутатів ОСОБА_3 .

Позивачем подано довідку №1-12/2405 від 04.11.2021, згідно якої станом на 11 березня 2002 повноваження Софіївсько-Борщагівського сільського голови Києво-Святошинського району Київської області () виконував ОСОБА_2 . ОСОБА_3 станом на 11 березня 2002 не займав жодної посади та не був службовою (посадовою) особою Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (), до повноважень якої входило підписання державних актів на право приватної власності на землю.

3. З метою встановлення об`єктивної істини по справі, в липні 2022 позивач замовив топографо-геодизичну зйомку спірних земельних ділянок. З цієї зйомки видно, що зі спірною земельною ділянкою, кадастровий номер :01:042:5223 з південного сходу межує земельна ділянка кадастровий номер :01:042:0033, яка перебуває в комунальній власності.

20.06.2008 Софіївсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області передала земельну ділянку кадастровий номер :01:042:0033 в довгострокову оренду суб`єкту господарської діяльності.

Як вбачається зі схеми земельної ділянки, а також кадастрового плану земельної ділянки :01:042:0033, які є невід`ємними додатками договору оренди, земельна ділянка межує від В до Г з землями загального користування сільради. При порівнянні графічних матеріалів з топографо-геодезичною зйомкою 2022 року, зрозуміло, що на даний час земельна ділянка кадастровий номер :01:042:0033 межує від В до Г з земельною ділянкою кадастровий номер :01:042:5223 ПП «Ендорфін Груп».

Отже, станом на 04.05.2007 (дата складання кадастрового плану земельної ділянки:01:042:0033) спірна земельна ділянка не була сформована і не належала ОСОБА_1 на праві приватної власності, а відносилась до земель загального користування сільради.

4. Позивачем надано довідку №1-12/2338 від 27.10.2021, згідно якої державний акт на право приватної власності на землю серія КВ №898125 Софіївсько-Борщагівською Радою народних депутатів не реєструвався. Запис за №2038 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю відсутній. Будь-яких записів про реєстрацію майнових прав на земельну ділянку кадастровий номер :01:042:0038 не вчинялося. Жодного рішення щодо продажу або безоплатної передачі у власність фізичних/юридичних осіб або передачі у користування земельної ділянки загальною площею 0,0378 га, кадастровий номер :01:042:0038, яка знаходиться в межах населеного пункту села Софіївська Борщагівка і розташована за адресою: АДРЕСА_1 , органом місцевого самоврядування ніколи не приймалося.

Позивач є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, є органом місцевого самоврядування, що розпоряджається землями комунальної власності територіальної громади села Софіївська Борщагівка, отже довідки, складені та подані позивачем, який є суб`єктом владних повноважень, що реалізує розпорядчі функції у галузі земельних відносин, і є розпорядником відповідної інформації, є належними, допустимими та достовірними доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться також до того, що відповідач вимагає надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, яких не існувало, а саме:

факт того, що сільська рада ніколи не приймала рішення про первинну передачу відповідної земельної ділянки у приватну власність фізичних або юридичних осіб;

факт того, що сільська рада не складала підроблений державний акт;

факт того, що сільський голова не підписував підроблений державний акт;

факт того, що ОСОБА_3 станом на 11.03.2002 не був службовою (посадовою) особою Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, до повноважень якої входило підписання державних актів на право приватної власності на землю;

факт того, що підроблений державний акт не реєструвався і не зберігався в сільській раді;

факт того, що ОСОБА_1 не придбавав вказану земельну ділянку за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16.05.2002.

Позивач стверджує про відсутність в правовій природі вищезазначених подій, а відповідачем на спростування цього твердження не подано будь-яких належних, допустимих, вірогідних та достовірних доказів в розумінні ст.ст.73,74,76-79 ГПК України.

Щодо наявності підстав для застосування ст.388 ЦК України колегія суддів зазначає наступне.

Позивач не заперечує той факт, що відповідач міг не знати про підроблення Державного акту, на підставі якого ОСОБА_1 оформив право власності на спірну земельну ділянку.

Проте, орган місцевого самоврядування не приймав жодного рішення про первинну передачу у власність даної земельної ділянки.

Земельне законодавство України містить незмінну доктрину, відповідно до якої первинна передача у приватну власність земельних ділянок, які розташовані в межах населеного пункту, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування (ст. ст.4, 17, 65 ЗК України №561-Х11 від 18.12.1990, ст.ст.80-83 ЗК України №2768-111 від 25.10.2001).

Законною підставою для вибуття спірної земельної ділянки з власності територіальної громади села Софіївська Борщагівка, повноваження якої як власника представляє сільська рада, могло бути виключно рішення сільської ради про таке вибуття, і лише в подальшому, така ділянка могла вибувати із приватної чи колективної власності осіб, яким вона була передана, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

Тому, ОСОБА_1 не міг отримати вищевказану земельну ділянку на законній підставі (на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1823 від 16.05.2002), оскільки жодного рішення про первинну передачу у власність даної земельної ділянки органом місцевого самоврядування ніколи не приймалося.

Відтак, земельна ділянка вибула з володіння сільської ради поза її волею, що є достатньою передумовою для витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Щодо можливого порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції колегія суддів зазначає наступне.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, втручання у право на мирне володіння майном не становитиме порушення вимог статті 1 Першого протоколу Конвенції, якщо суд встановить наявність підстав виправданості втручання.

Зокрема таке втручання має бути «згідно із законом». Під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» та «передбачуваним». Якщо суд встановить, що втручання відбулось «згідно із законом», суд досліджує чи переслідує втручання «легітимну мету», тобто чи вчинене в інтересах суспільства. Встановивши наявність «легітимної мети» суд перевіряє чи дотримано пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав, тобто чи забезпечено справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини (п.38-40 Рішення суду від 10.02.2010 року по справі «Серявін та інші проти України» тап.50,51 рішення суду від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України».

Випадки витребування майна від добросовісного власника передбачені ст. 388 ЦК України, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Отже, втручання відбуватиметься «згідно із законом».

Втручання також буде «в інтересах суспільства», оскільки направлене на відновлення порушених майнових прав територіальної громади с.Софіївська Борщагівка - власника земельної ділянки.

Втручання в право на мирне володіння майном буде пропорційним, оскільки застосований захід не перевищує установлені законом межі необхідності. Крім цього, діюче законодавство надає відповідачу реальну можливість стягнення зі ОСОБА_1 суму завданих збитків. Таким чином, внаслідок втручання в право на мирне володіння майном на відповідача не буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила.

Позивач стверджує, що Державний акт на право приватної власності на землю серії КВ №898125 є підробленим документом. На цей час спірні земельні ділянки вільні від будь-якої забудови. В матеріалах справи відсутні докази використання ОСОБА_1 у будь-який спосіб земельної ділянки, сплати ним земельного податку, подання податкової звітності.

Про порушення своїх прав як власника спірної земельної ділянки, позивач міг дізнатися лише після реєстрації третьою особою права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Така реєстрація відбулась 02.07.2021, відтак позов поданий в межах трирічного строку 01.12.2021 року, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування позовної давності.

Одночасно колегія суддів зазначає про те, що здійснений відповідачем поділ земельної ділянки кадастровий номер :01:042:0038, площею 0,0378 га на дві земельні ділянки (кадастровий номер :01:042:5223, площею 0,0354 га, та кадастровий номер :01:042:5222, площею 0,0024 га) жодним чином не впливає на суть спору.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного підприємства "Ендорфін Груп" на рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2022 у справі №911/3540/21.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ендорфін Груп" на рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2022 у справі №911/3540/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2022 у справі №911/3540/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне підприємство "Ендорфін Груп".

4. Матеріали справи №911/3540/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 03.07.2023.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська