ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/144/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка, 29)

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2023

по справі №915/144/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДОС СВ"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення грошових коштів в сумі 197199,63 грн.,

(суддя місцевого господарського суду: Алексєєв А.П., Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 14),

07.02.2023 року Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДОС СВ" (далі ТОВ «РАДОС СВ») звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі ДП «НАЕК «Енергоатом») про 197199,63 грн.

Позивач просить стягнути 3% річних та втрати від інфляції у розмірі 197199,63 грн., в зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару за договором на постачання товару №53-123-01-21-07003 від 25.06.2021 року.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2023 по справі №915/144/23 позов задоволено повністю, стягнуто на користь ТОВ РАДОС СВ з ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом грошові кошти в сумі 197199 (сто дев`яносто сім тисяч сто дев`яносто дев`ять) грн. 63 коп. з яких: 18733 (вісімнадцять тисяч сімсот тридцять три) грн. 08 коп. - 3 % річних, 178466 (сто сімдесят вісім тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 55 коп. втрати від інфляції, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2957 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім) грн. 99 коп. та правничої допомоги в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Місцевий господарський суд зазначив, що з огляду на порушення відповідачем умов договору щодо своєчасного виконання грошового зобов`язання, позовні вимоги про стягнення втрат від інфляції та 3% річних є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що розрахунок 3 % річних є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам законодавства (ст. 625 ЦК України), у зв`язку з чим вимога про стягнення 3 % річних в сумі 18733,08 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що розрахунок інфляційних втрат також є арифметично правильним та таким, що відповідає вимогам законодавства, у зв`язку з чим задовольнив вимоги про стягнення втрат від інфляції в сумі 178466,55 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2023 у справі №915/144/23 частково скасувати та ухвалити нове рішення в частині до стягнення 3% річних у сумі 17499,87 грн. та інфляційниз втрат у сумі 164404,40 грн.

Апелянт не погоджується з позицією суду щодо до стягнення 3% річних у розмірі 18733,08 грн. та 178466,55 грн. втрат від інфляції. Так, на переконання апелянта, судом першої інстанції при ухваленні рішення не прийнято до уваги заперечення відповідача стосовно визначення періоду обчислення строку на оплату відповідно до виконання позивачем вимог п.3.2 та 6.1 укладеного Договору з тих підстав, що на видаткових накладних наявні відмітки вхідного контролю з датами отримання товару, а відсутність коштів не може слугувати підставою для звільнення від зобов`язання з оплати отриманого товару за укладеним між сторонами договором.

Апелянт вказує, що місцевим господарським судом стягнуто річні та інфляційні втрати за розрахунком позивача, при цьому, суд не перевірив чи арифметично правильно він зроблений, чи правильно вказані терміни оплати. Так, судом не прийнято до уваги заперечення відповідача стосовно встановлення періоду обчислення строку на оплату відповідно до виконання позивачем вимог п.3.2 та 6.1 укладеного договору.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що за підписаним між сторонами договором оплата мала відбуватися протягом 45 робочих днів після постачання товару та виконання позивачем усіх умов п.3.2,6.1 Договору, тобто останньою датою події, оскільки саме з цієї дати визначається кінцевий термін оплати, у зв`язку з чим в апеляційній скарзі відповідач надає контррозрахунки 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "НАЕК "Енергоатом" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2023 по справі №915/144/23, вирішено розглянути апеляційну скаргу у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, витребувано у Господарського суду Миколаївської області матеріали справи №915/144/23.

09.05.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/144/23.

17.05.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «РОДОС СВ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ТОВ «РАДОС СВ» зазначило у відзиві, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалений з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2021 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) був укладений Договір на постачання товару № 53-123-01-21-07003.

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар - код СРV 18140000-2 по ДК 021:2015 - аксесуари до робочого одягу (засоби індивідуального захисту), у кількості, асортименті і цінами, зазначеними у специфікації №1 та 2 (додаток до договору №1 та №2), що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.2 Договору оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання товару згідно специфікації № 1 та №2 (додаток до договору № 1 та № 2) та виконання постачальником умов п.п. 3.2, 6.1 цього Договору.

Відповідно до п. 3.2. Договору постачальник надає покупцю:

- видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно;

- електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про довірчі послуги» у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН;

- копії сертифікатів перевірки або експертизи типу, декларацій про відповідність, копій висновків Державної санітарно-епідеміологічної експертизи на товар або сировину, з якої виготовляється товар.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Згідно з п. 6.1 Договору приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до Інструкцій № П-6 «Про порядок приймання продукції по кількості» і № П-7 «Про порядок приймання продукції по якості», та відповідно до вимог Стандарту державного підприємства НАЕК «Енергоатом»: «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції АЕС» СОУ НАЕК 038:2021.

Відповідно до п. 12.1 Договору покупець зобов`язаний:

12.1.1 своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари;

12.1.2 приймати поставлені товари згідно розділу 6.

Відповідно до п. 12.4 Договору постачальник зобов`язаний:

12.4.1 своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари.

Договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою з боку покупця і діє до 31.12.2022 включно, а в частині виконання сторонами гарантійних зобов`язань до повного їх виконання. Продовження строку дії договору можливе до його закінчення, шляхом укладання відповідної додаткової угоди (п. 13.1 Договору).

21.04.2022 року ухвалою Господарського суду Одеської області відкрито провадження у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю РАДОС СВ (код 44055420) з вимогою про стягнення з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Південноукраїнська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом заборгованості за договором на постачання товару № 53-123-01-21-07003 від 25.06.2021 року у розмірі 714480 грн.

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/1204/22 від 08.09.2022 року, яке набрало законної сили 12.12.2022 року, встановлено, що:

позивачем поставлено відповідачу на умовах Договору від 25.06.2021 року у строк відповідно до п. 3.1 Договору товар за видатковою накладною №141 від 06.12.2021 року на суму 714480 грн. Відповідальна особа відповідача вантаж прийняла, про що свідчить особистий підпис на супровідному документі на вантаж видатковій накладній №141 від 06.12.2021 року. Докази оплати відповідачем 714480 грн. за видатковою накладною №141 від 06.12.2021 року у матеріалах справи відсутні.

Посилаючись на пункти 1.1, 2.1, 2.2, 3.1, 3.2, 6.1 Договору, положення ст. ст. 11, 509, 712, 530, 629 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України господарський суд Одеської області дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 714480 грн. підлягають задоволенню. Згідно з п. 1 та п. 2 резолютивної частини зазначеного рішення суду позов задоволено у повному обсязі та стягнуто на користь позивача 714480 грн.

При цьому, Господарським судом Одеської області у рішенні не зазначено з якої дати розпочався період у 45 робочих днів, протягом якого покупець мав оплатити поставлений товар постачальнику з огляду на положення п. 2.2, 3.2 та п. 6.1 договору та з якої дати розпочалося прострочення виконання зобов`язання по оплаті товару.

Позивач вважає, що прострочення оплати товару розпочалося з 11.02.2022 року і обґрунтовує свою позицію тим, що позивачем були виконані зобов`язання по поставці товару, який був прийнятий відповідачем 06.12.2021 року без зауважень, складанню і подачі для реєстрації податкової накладної №148 від 06.12.2021 року. На підтвердження цих обставин позивачем додано до позову завірені копії видаткової накладної №141 від 06.12.2021 року та податкової накладної №148 від 06.12.2021 року.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку за своєю юридичною природою укладений сторонами Договір № 53-123-01-21-07003 є договором поставки.

Згідно з приписами частини першої ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Виходячи із приписів ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Як зазначалося раніше, рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/1204/22 від 08.09.2022 року, яке набрало законної сили 12.12.2022 року, встановлено, що:

позивачем поставлено відповідачу на умовах Договору від 25.06.2021 року у строк відповідно до п. 3.1 Договору товар за видатковою накладною №141 від 06.12.2021 року на суму 714480 грн. Відповідальна особа відповідача вантаж прийняла, про що свідчить особистий підпис на супровідному документі на вантаж видатковій накладній №141 від 06.12.2021 року. Докази оплати відповідачем 714480 грн. за видатковою накладною №141 від 06.12.2021 року у матеріалах справи відсутні.

Посилаючись на пункти 1.1, 2.1, 2.2, 3.1, 3.2, 6.1 Договору, положення ст. ст. 11, 509, 712, 530, 629 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України господарський суд Одеської області дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 714480 грн. підлягають задоволенню. Згідно з п. 1 та п. 2 резолютивної частини зазначеного рішення суду позов задоволено у повному обсязі та стягнуто на користь позивача 714480 грн.

Стосовно висновків місцевого господарського суду в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а також доводів апеляційної скарги щодо початку обчислення дати оплати за поставлений товар, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як зазначалося раніше, згідно з п. 2.2 договору оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання товару згідно специфікації № 1 та №2 (додаток до договору № 1 та № 2) та виконання постачальником умов п.п. 3.2, 6.1 цього Договору.

Відповідно до п. 3.2. Договору постачальник надає покупцю:

- видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно;

- електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про довірчі послуги» у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН;

- копії сертифікатів перевірки або експертизи типу, декларацій про відповідність, копій висновків Державної санітарно-епідеміологічної експертизи на товар або сировину, з якої виготовляється товар.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Згідно з п. 6.1 Договору приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до Інструкцій № П-6 «Про порядок приймання продукції по кількості» і № П-7 «Про порядок приймання продукції по якості», та відповідно до вимог Стандарту державного підприємства НАЕК «Енергоатом»: «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції АЕС» СОУ НАЕК 038:2021.

Так, з умов укладеного між сторонами договору вбачається, що дата, з якої починається відлік 45 робочих днів на оплату є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

З огляду на обставини справи, зміст укладеного між сторонами договору, судова колегія вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що оплата мала відбуватися протягом 45 днів після постачання товару та виконання позивачем всіх умов п.3.2, 6.1 Договору, з огляду на що ці доводи не приймаються до уваги.

Таким чином, позивачем правильно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням періоду прострочення з 11.02.2022 року по 26.12.2022 року на суму невчасно виконаних грошових зобов`язань.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування відсотків річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Перевіривши здійснений позивачем та судом першої інстанції розрахунок 3% річних та інфляційних, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з його правильністю та обґрунтованістю та зазначає, що сума нарахованих 3% річних за період з 11.02.2022 року по 26.12.2022 року на суму невчасно виконаних грошових зобов`язань згідно розрахунку становить 18733,08 грн., а інфляційних втрат за вказаний період становить 178466,55 грн.

Доводи скаржника не спростовують вірних висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2023 по справі №915/144/23 задоволенню не підлягає, а рішення суду залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2023 по справі №915/144/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2023 по справі №915/144/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: А.І. Ярош

Г.І. Діброва