РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.2023Справа № 910/3120/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЛАЙХАЙ» (04215, м. Київ, пр. Г.Гонгадзе, 20-Д, кв. 288; ідентифікаційний код: 40276833)

До Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (01030 ,м. Київ, вул. Лисенка, 4; ідентифікаційний код: 14348681)

Про стягнення 493 674, 15 грн

Суддя Бондаренко-Легких Г.П.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФЛАЙХАЙ» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (надалі - відповідач) про стягнення 493 674, 15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.11.2019 між сторонами укладено договір поставки б/н, на виконання якого позивач як постачальнику за умовами договору 02.03.2020 поставив ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» товар на суму 301 320, 00 грн.

Проте, ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» в порушення своїх обов`язків за договором не здійснило оплату поставленого товару, що стало підставою для звернення з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» 493 674 ,16 грн, з яких: 301 320, 00 грн - основний борг; 22 656, 63 грн - пеня; 26 405, 46 грн - 3% річних; 143 292, 06 грн - інфляційних втрат.

Також позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» понесені судові витрати (судовий збір; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 тисяч гривень).

06.03.2023 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі.

14.03.2023 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою він усунув недоліки позовної заяви, встановлені ухвалою суду від 06.03.2023.

24.03.2023 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи № 910/3120/23 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 18.04.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 24.04.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

14.11.2019 між Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЛАЙХАЙ» укладено договір поставки, у відповідності до умов якого постачальник (позивач) в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується поставити (передати у власність) покупцю (відповідач) продукцію, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується купити (прийняти та сплатити) товар.

Перелік (найменування, асортимент), ціна, кількість товару, строк та умови поставки, умови оплати, порядок розрахунків та інші необхідні умови, визначається у специфікації, що є невід`ємною частиною договору (пункт 1.2. Договору).

В силу пунктів 2.2. та 2.3. Договору, постачальник зобов`язується поставити покупцеві заявлену партію товару, протягом строку, вказаного в специфікації, який відліковується з моменту здійснення покупцем попередньої оплати згідно специфікації. Постачання товару здійснюється партіями згідно специфікації.

Згідно з пунктом 4.2. Договору, на підставі специфікації до Договору, постачальник виписує та надає покупцю рахунки-фактури, для подальшої оплати товару.

Відповідно до підпунктів 4.4.1. та 4.4.2. пункту 4.4. Договору, покупець оплачує вартість товару в наступному порядку: 1) перераховує повну суму попередньої оплати зазначеної в специфікації та/або рахунку-фактурі протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання цього Договору і отримання рахунку; 2) решту суми за Договором покупець перераховує протягом 10-ти банківських днів з дати отримання товару згідно видаткової накладної.

У відповідності до пункту 3 специфікації № 1, умови оплати продукції - попередня оплати 50% від загальної вартості товару по специфікації, що складає 676 860, 00 грн в т.ч. ПДВ (20%) - 122 810, 00 грн. Решта 50 % оплачується протягом 10 днів з моменту відвантаження товару.

Підпунктом 5.2.1. пункту 5.2. Договору сторони узгодили, що покупець зобов`язується, вчасно та в повному обсязі здійснити оплату товару, відповідно до пункт 4.4. Договору та специфікації.

В силу пункту 8.3. Договору, за порушення строків виконання грошових зобов`язань покупець оплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати товару.

Сплата пені передбаченої Договором, не звільняє винну сторону від виконання своїх зобов`язань за Договором (пункт 8.6. Договору).

Розділом 10 Договору передбачено, що будь-які суперечки і розбіжності між сторонами щодо виконання цього Договору чи у зв`язку з ним, вирішуються сторонами шляхом безпосередніх консультацій та переговорів. При цьому, сторони мають право претензійного урегулювання суперечок. Якщо сторони не дійдуть згоди, спір підлягає передачі для вирішення до господарського суду компетентної юрисдикції.

Пунктом 11.1 Договору встановлено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом 18 місяців.

На виконання умов Договору, позивач 02.03.2020 здійснив поставку товару відповідачу на суму 301 320, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 2 від 02.03.2020, проте відповідач в свою чергу своє зобов`язання по Договору в частині оплати за поставлений товар не виконав.

13.01.2023 позивач направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості за Договором поставки № б/н від 14.11.2019, однак як зазначає позивач, вимога залишена відповідачем без задоволення, а сума заборгованості за Договором не сплаченою.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за поставлений 02.03.2020 відповідачу товар у розмірі 301 320, 00 грн.

II. Предмет та підстави позову.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за поставлений товар в розмірі 301 320, 00 грн, 22 656, 63 грн - пені, 26 405, 46 грн - 3% річних, 143 292, 06 грн - інфляційних втрат.

Юридичними підставами позову є статті 692, 712, 714 Цивільного кодексу України, статті 265, 275, 276 Господарського кодексу України.

Фактичними підставами позову є неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № б/н від 14.11.2019.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань встановлених Договором поставки № б/н від 14.11.2019 в частині оплати за поставлений позивачем на об`єкт відповідача товар за видатковою накладною № 2 від 02.03.2020 в загальному розмірі 301 320, 00 грн грн.

У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача 493 674, 15 грн (301 320, 00 грн, 22 656, 63 грн - пені, 26 405, 46 грн - 3% річних, 143 292, 06 грн - інфляційних втрат).

IV. Заперечення відповідача у справі.

(1) Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав існування в нього перед позивачем боргу в розмірі 301 320, 00 грн та його існування не оспорює.

(2) Проте, відповідач заперечив проти суми нарахованої позивачем пені та просить зменшити її на 90%, оскільки фінансові можливості відповідача значно знизилась через негативний вплив обставин, а саме обмежень пов`язаних з COVID-19 та повномасштабним вторгненням росії на територію України 24.02.2022.

V. Оцінка доказів судом та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи були порушені відповідачем обов`язки по оплаті за поставлений товар за Договором?

- чи наявні правові підстави для стягнення з відповідача пені?

- чи наявні/відсутні підстави для зменшення суми пені за заявою відповідача у справі?

- чи підлягають позовні вимоги задоволенню та в якій частині?

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню, виходячи з наступного.

(1) Щодо стягнення суми основного боргу.

Договір, укладений між сторонами, є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статтей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтей 11, 202, 509, 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В частині 1 статті 265 Господарського кодексу України зазначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 6 статті 265 Господарського кодексу України внормовано, що до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до частини 2, 3 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно з частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - зі ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно частини 1 та частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як підтверджено матеріалами справи, 14.11.2019 сторони уклали Договір поставки № б/н відповідно до умов якого, постачальник (позивач) в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується поставити (передати у власність) покупцю (відповідач) продукцію, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується купити (прийняти та сплатити) товар.

Згідно наявної в матеріалах справи видаткової накладної № 2, позивач поставив відповідачу 02.03.2020 товар на загальну суму 301 320, 00 грн.

Відповідно до підпунктів 4.4.1. та 4.4.2. пункту 4.4. Договору, покупець оплачує вартість товару в наступному порядку: 1) перераховує повну суму попередньої оплати зазначеної в специфікації та/або рахунку-фактурі протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання цього Договору і отримання рахунку; 2) решту суми за Договором покупець перераховує протягом 10-ти банківських днів з дати отримання товару згідно видаткової накладної.

У відповідності до пункту 3 специфікації № 1 до Договору повна оплата за поставлений товар здійснюється протягом 10 днів з моменту відвантаження товару.

Підпунктом 5.2.1. пункту 5.2. Договору сторони узгодили, що покупець зобов`язується, вчасно та в повному обсязі здійснити оплату товару, відповідно до пункт 4.4. Договору та специфікації.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України внормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, відповідач зобов`язаний був здійснити оплату за поставлений товар позивачу за здійснену поставку 02.03.2020 до - 12.03.2020 включно.

Однак, всупереч встановлених сторонами умов Договору, відповідач в обумовлений термін в пункті 4.4. Договору та пункті 3 специфікації до Договору оплату позивачу за поставлений товар в загальному розмірі 301 320, 00 грн не здійснив.

Відповідач не заперечує те, що він не здійснив в обумовлений умовами Договору строк або в будь-який інший строк оплату за поставлений товар та підтверджує існування в нього перед позивачем боргу в розмірі 301 320, 00 грн. Таким чином, відповідач у відзиві визнав позов в частині стягнення основного боргу, що в силу наявності законних на те підстав є наслідком ухвалення рішення про задоволення позову в цій частині (ч. 4 ст. 191 ГПК України).

Пунктом 11.1 Договору сторони узгодили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом 18 місяців, тобто дія Договору закінчилася 14.05.2021, проте в силу частини 4 статті 631 Цивільного кодексу України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, підсумовуючи все вище сказане, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 301 320, 00 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем визнаний, строк виконання зобов`язання відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України настав, а тому позовні вимоги про стягнення боргу у розмірі 301 320, 00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

(2) Щодо стягнення пені.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 22 656, 63 грн.

За змістом з частини 2 статті 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частини 1 статті 230 Господарського кодексу України).

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.3. Договору сторони погодили, що за порушення строків виконання грошових зобов`язань покупець оплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати товару.

Позивачем наданий розрахунок суми пені з якого вбачається, що позивач нараховує пеню в період з 13.03.2020 до 13.09.2020, суд здійснивши перевірку розрахунку зазначає, що він є арифметично вірним, а отже підлягає задоволенню.

Однак, відповідач в відзиві на позовну заяву, просить суд зменшити нараховану позивачем суму пені на 90%.

За приписами статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Суд зауважує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, обов`язок доказування переліку виняткових випадків, які мають істотне значення, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, покладається на сторону, до якої така санкція застосовується та кореспондується із обов`язком довести такою стороною, згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені на 90 %, відповідач посилається на критичну ситуацію, яка склалась в Україні в авіаційній галузі починаючи з 2020 року, а саме через запровадження карантинних заходів відповідачем понесено збитки в розмірі 4 518 316 000, 00 грн, на підтвердження чого надає звіт про фінансову діяльність за 2020 рік та через повну зупинку виконання рейсів через введення воєнного стану в Україні, останній поніс збитки в розмірі 4 531 473 000, 00 грн, на підтвердження чого надає звіт про фінансову діяльність за 2022 рік.

Позивач заперечуючи проти доводів відповідача в даному питанні у відповіді на відзив зазначив:

1) зобов`язання щодо оплати поставленого товару у відповідача виникли в листопаді 2019, а саме в момент укладення Договору поставки № б/н від 14.11.2019 та погодження специфікації до Договору, а карантинні обмеження були введені в березні 2020 року;

2) відповідач порушив підпункт 4.4.1. пункту 4.4. Договору, а саме не здійснив попередньої оплати, проте не зважаючи на даний факт, позивач пішов назустріч відповідачеві та витративши власні кошти здійснив закупівлі товар, який в подальшому поставив його відповідачеві;

3) нарахована пеня є невеликою в порівнянні з основним боргом (менше 10%) та те, що пеня нарахована не за весь період прострочення.

Реалізуючі свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми пені до 90%, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України установлено карантин, в подальшому відповідними постановами Кабінету Міністрів України дія карантину продовжувалася і на сьогоднішній день карантин діє до 30.06.2023.

24.02.2022 росією було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому відповідними Указами Президента України дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалась та на сьогоднішній день продовжений до 18.08.2023.

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Наведені факти є загальновідомими обставинами, а отже в силу приписів частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування. При цьому, ці обставини відомі обом сторонам.

Судом враховано, що договірні зобов`язання у відповідача з позивачем виникли в листопаді 2019 року, тобто до запровадження карантину та до початку повномасштабного вторгнення росії, проте зобов`язання по повній оплаті за поставлений товар за видатковою накладною №2 у відповідача виникли 02.03.2020 та які повинні були бути виконані до 12.03.2020 включно (перший день запровадженого карантину).

Разом із тим, судом взято до уваги, що підприємство відповідача зазнало негативних (невідворотних) втрат, оскільки одним з видів діяльності відповідача є надання послуг в сфері авіаперевезень, які як відомо з березня 2020 року несуть збитки в здійсненні своєї діяльності, що зумовлено запровадженням карантинних обмежень, як в Україні та і за її межами, а також через повномасштабне вторгнення росії, здійснене 24.02.2022, у зв`язку з чим авіасполучення цивільної авіації в повітряному просторі України було заборонено (заборона діє на даний час).

Вказані факти так само є загальновідомими, а тому доказуванню відповідно до частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують.

Разом з тим, суд враховує також те, що відповідач визнав позов в частині стягнення основного боргу, що свідчить про поведінку відповідача спрямовану на погашення боргу перед позивачем.

Оцінюючи обґрунтованість доводів відповідача, суд враховує зазначене вище та те, що порушення виконання зобов`язань внаслідок несвоєчасної оплати товару, не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин (зворотного матеріали справи не містять).

Беручи до уваги наведені вище обставини, суд вважає обґрунтованим зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50 %. У зв`язку з цим, клопотання відповідача про зменшення розміру пені підлягає частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню 11 328, 81 грн пені - 50% від заявленої суми.

(3) Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 26 405, 46 грн та інфляційні втрати у розмірі 143 292, 06 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснив перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат та зазначає, що вони є арифметично вірними, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 26 405, 46 грн та інфляційні втрати у розмірі 143 292, 06 грн підлягають задоволенню.

VI. Розподіл судових витрат.

Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 406, 11 грн та витрати пов`язані із оплатою професійної правничої допомоги в розмірі 30 000, 00 грн.

Відповідач в відзиві на позовну заяву просив зменшити судові витрати на правову допомогу позивача до 3 000, 00 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у зв`язку із задоволенням позовних вимог покладаються на відповідача.

Щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу позивача, суд зазначає наступне.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 30 000, 00 грн долучено до матеріалів справи копії: договір про надання правової допомоги № 20/12-22 від 20.12.2022, заявка до договору № 2-ВЮ від 21.12.2022, рахунок на оплату № 3 від 27.01.2023, платіжна інструкція № 2 від 30.01.2023, рахунок на оплату № 12 від 17.04.2023, рух коштів по рахунку від 24.04.2023, звіт № 3 про надану правову допомогу від 21.04.2023, акт прийому-передачі наданих послуг № 3-Ю-ДВ від 21.04.2023.

Згідно з частинами 2- 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5).

Згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000, 00 грн.

Однак, суд констатує, що Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/16322/18.

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, зроблено висновок, що разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідач обґрунтовуючи прохання щодо зменшення судових витрат позивача зазначає, що витрати на правову допомогу не відповідають критеріям розумності витрат, оскільки спір по даній справі є невеликої складності для адвоката, який має достатній фах, кваліфікацію, досвід, а тому не потребує багато часу для аналізу та формування правової позиції.

Суд з своєї сторони констатує, що в заявці до договору № 2-ВЮ від 21.12.2022 пунктом 1.2. заявки клієнт з адвокатом визначили предмет заявки, а саме: «аналіз документів, що стосуються боргу; визначення правової позиції; підготовка вимоги про повернення коштів; підготовка та подання позовної заяви про стягнення коштів; пояснень, заяв, клопотань, відповіді на відзив за необхідності, заперечень та будь-яких документів, що стосуються судової справи; ознайомлення з матеріалами справи за необхідності; захист інтересів клієнта у судовій справі». Пунктом 2.2. клієнт з адвокатом погодили, що сума гонорара складає 30 000, 00 грн.

Однак, дана справа є справою незначної складності та розгляд якої здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, з матеріалами справи представник позивача не ознайомлювався, додаткових заяв, пояснень та клопотань по суті справи не подавав.

Одночасно з цим, в звіті про надану правову допомогу № 3 від 21.04.2023 та акті прийому-передачі послуг № 3-Ю-ДВ від 21.04.2023 адвокат зазначає види правничої допомоги, яка була ним надана в рамках договору № 20/12-22 від 20.12.2022 та заявки до договору № 2-ВЮ від 21.12.2022, з яких, як вбачається, виключені певні види правової допомоги, які були узгоджені сторонами в пункті 1.2. заявки № 2-ВЮ від 21.12.2022, проте сума гонорару залишилася незмінною.

Суд вбачає, що у відповідності до підпункту 7.1.1. пункту 7.1. договору № 20/12-22 від 20.12.2022 клієнт з адвокатом погодили, що гонорар адвоката зазвичай розраховується відповідно до системи тарифів та вказується в акті надання правової допомоги в залежності від обсягу часу, що його витрачено адвокатом на надання правової допомоги.

Поряд з цим клієнт з адвокатом у відповідності до підпункту 7.1.2. пункту 7.1. договору № 20/12-22 погодили, що за бажанням клієнта гонорар узгоджується до надання правової допомоги та є однією з умов заявки.

Отже, в даному випадку клієнт з адвокатом погодили суму гонорару в заявці до договору № 2-ВЮ від 21.12.2022 та одночасно в якій визначили види правничої допомоги.

Таким чином беручи до уваги, що адвокат який представляє інтереси позивача у відповідності до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю здійснює адвокатську діяльність з 2015 року (8 років), справа є незначної складності, судові засідання не проводилися, з матеріалами справи сторони не знайомилися, додаткових заяв, клопотань та пояснень по суті спору не подавали, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000, 00 грн не відповідають критеріям, що визначені в частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, суд вважає справедливим зменшити розмір витрат на правову допомогу позивача, що покладається на відповідача, та покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000, 00 грн, що, на переконання суду, буде співмірним із складністю справи та витраченим адвокатом часу на підготовку позовної заяви та запречень проти зменшення розміру пені.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача, оскільки розмір пені зменшено на підставі дискреційних повноважень суду, а спір виник через неправильні дії відповідача у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 232, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЛАЙХАЙ» до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення 493 674, 15 грн - задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (01030 ,м. Київ, вул. Лисенка, 4; ідентифікаційний код: 14348681) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЛАЙХАЙ» (04215, м. Київ, пр. Г.Гонгадзе, 20-Д, кв. 288; ідентифікаційний код: 40276833) суму основного боргу в розмірі 301 320 (триста одна тисяча триста двадцять) грн 00 коп., пеню (з урахуванням зменшення розміру пені на 50 % судом) в розмірі 11 328 (одинадцять тисяч триста двадцять вісім) грн 31 коп., 3% річних у розмірі 26 405 (двадцять шість тисяч чотириста п`ять) грн 46 коп., інфляційні втрати у розмірі 143 292 (сто сорок три тисячі двісті дев`яносто дві) грн 06 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 405 (сім тисяч чотириста п`ять) грн 11 коп., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн 00 коп.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення 11328,31 грн. пені -відмовити.

4 Витрати на професійну правничу допомогу позивача у розмірі 23 000, 00 грн покласти на останнього

5 Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких