ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" липня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/1891/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Літвінов С.В., розглянувши матеріали позовної заяви за вх. № 1956/23 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Форест-Будекспорт" ( Нікопольське шосе, 55, Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50000) до відповідача: Акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" (вул.Заводська,3, Южне, Одеська область, 65481) про стягнення 167569,5 грн.;

Відповідно до ч. 13 ст. 8, ч. 2, 5 ст. 252 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Форест-Будекспорт" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з Акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" 167569,5 грн. заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору №20/СН-46 від 02.11.2022р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.05.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1891/23, Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

24.05.2023 відповідач надав відзив на позовну заяву в якому відповідач просить зменшити розмір нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат на 90 %. Відповідач вказує, що товариство є об`єктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Відповідач вказує, покладання на АТ Одеський припортовий завод додаткового фінансового тягаря у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат ускладнить складну економічну ситуацію відповідача, призведе до зниження його привабливості як об`єкта приватизації і в подальшому може призвести до ускладнення процедури виходу із кризової ситуації у разі стабілізації ринків природного газу та ринку мінеральних добрив. При цьому, відповідач не заперечує факт наявності заборгованості за договорами №20/СН-46 від 02.11.2022р.

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учассуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи суд встановив.

02 листопада 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Форест- Будекспорт» (далі - ТОВ «Форест-Будскспорт» або позивач) та акціонерним товариством «Одеський припортовий завод» (далі - АТ «Одеський припортовий завод» або відповідач) укладено договір №20/СН-46 (далі - Договір), згідно якого ТОВ «Форест-Будекспорт», як Постачальник, передає у власність АТ «Одеський припортовий завод» як Покупцю, а покупець приймає та оплачує товар на умовах цього Договору, кількість, асортимент, технічні умови якого зазначені у специфікації у Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Разом з Договором сторони підписали Специфікацію №1 (Додаток №1 до Договору) згідно якої Постачальник зобов`язується поставити шпали дерев`яні тип І ДСТУ ТОСТ 78- 2009 у кількості 86 шт.. за ціною 855.04 грн. (без 11ДВ). вартістю 73 533,44 гри, (без ПДВ); брус шпальний дерев`яний тип 1 ДСТУ ТОСТ 8816:2009 у кількості 8,213 м3, за ціною 7 500,90 грн. (без ПДВ), вартістю 61 604,89 грн. (без ПДВ): шпали залізобетонні Ш І-1

ДСТУ Б В.2.6-209:2016 у кількості 869 шт.. за ціною 1 655.00 грн. (без ПДВ), вартістю 1 438

195,00 грн. (без ПДВ). Загальна сума поставки за Специфікацією №1 становить 1 573 333,33грн., ПДВ 20%-314666,67грн., разом з ПДВ-1888000грн.

Згідно пункту 4.5. Договору товар повинен бути доставлений не пізніше 20 (двадцяти) робочих днів після отримання письмової заявки Покупця.

На виконання Договору та заявки Покупця (лист від 29.11.2022 р. №84/5 ) Постачальник 09 грудня 2022 року поставив Покупцю товар, а саме: шпали дерев`яні тип І ДСТУ ГОСТ 78-2009 у кількості 86 шт., за ціною 855,04 гри. (без ПДВ). вартістю 73 533.44 грн. (без ПДВ); брус шпальний дерев`яний тип І ДСТУ ГОСТ 8816:2009 у кількості 8.213 м3, за ціною 7 500.90 грн. (без ПДВ), вартістю 61 604.89 гри. (без 11ДВ) (видаткова накладна №270 від 09.12.2022 р„ рахунок на оплату №309 від 09.12.2022 р., товарно-транспортна накладна №309 від 09.12.2022 р„ довіреність від 07.02.2022 р. №336). Загальна сума поставки становить 135 138,33 грн., ПДВ 20% 27 027.67 грн., разом з ПДВ - 162 166,00 грн.

Згідно пункту 3.2. Договору оплата товару здійснюється по факту його поставки протягом 20 (двадцяти) банківських днів, на підставі рахунку-фактури. виставленого Постачальником згідно видаткової накладної, підписаної сторонами Договору.

Як зазначає позивач, за поставлений товар Покупець повинен був розрахуватися до 09 січня 2023 року.

01 березня 2023 року ТОВ «Форест-Будекспорт» направило на адресу АТ «Одеський припортовий завод» претензію №158/01 від 01.03.2023 р. з вимогою сплатити вартість поставленого товару (претензія, накладна №550. опис вкладення та рекомендоване повідомлення про вручення додаються). Проте, зазначену претензію відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Отже, позивач вважає, що Відповідач зобов`язання щодо оплати поставки Товару не виконав, тому сума коштів яка підлягає стягненню складає 162166грн.

Також, позивачем нараховано 1492,82,58грн.- 3% річних та 4910,68грн. - інфляційні витрати.

Враховуючи вищевикладене, Товариство з обмеженою відповідальністю "Форест-Будекспорт" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з Акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" 167569,5 грн. заборгованості, з яких 162166грн. - сума основного боргу, 1492,82,58грн.- 3% річних та 4910,68грн. - інфляційні витрати.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини другої статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ч.1 ст.510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

На виконання Договору та заявки Покупця (лист від 29.11.2022 р. №84/5 ) Постачальник 09 грудня 2022 року поставив Покупцю товар, а саме: шпали дерев`яні тип І ДСТУ ГОСТ 78-2009 у кількості 86 шт., за ціною 855,04 гри. (без ПДВ). вартістю 73 533.44 грн. (без ПДВ); брус шпальний дерев`яний тип І ДСТУ ГОСТ 8816:2009 у кількості 8.213 м3, за ціною 7 500.90 грн. (без ПДВ), вартістю 61 604.89 гри. (без 11ДВ) (видаткова накладна №270 від 09.12.2022 р„ рахунок на оплату №309 від 09.12.2022 р., товарно-транспортна накладна №309 від 09.12.2022 р„ довіреність від 07.02.2022 р. №336). Загальна сума поставки становить 135 138,33 грн., ПДВ 20% 27 027.67 грн., разом з ПДВ - 162 166,00 грн.

Згідно пункту 3.2. Договору оплата товару здійснюється по факту його поставки протягом 20 (двадцяти) банківських днів, на підставі рахунку-фактури. виставленого Постачальником згідно видаткової накладної, підписаної сторонами Договору.

Як встановлено судом, за поставлений товар Покупець повинен був розрахуватися до 09 січня 2023 року.

Однак, в порушення умов Договору Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, кошти за переданий товар не сплатив, внаслідок чого у відповідача виникала заборгованість перед Позивачем в сумі 162166 грн.

Таким чином, судом встановлено наявність заборгованості відповідача за поставку товару у розмірі 162166 грн., у зв`язку з чим позовна вимога позивача підлягає судом задоволенню повністю.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1492,82,58грн.- 3% річних та 4910,68грн. - інфляційні витрати.

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, на думку суду, здійснений належним чином, тому судом 1492,82,58грн.- 3% річних та 4910,68грн. - інфляційні витрати підлягає задоволенню у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних, викладене у відзиві на позовну заяву, суд зазначає, що ставка процентів річних передбачена законом (ч.2 ст.625 ЦК України) та не є завищеною, а інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню на підставі ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 7.09.22 у справі №910/9911/21.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для зменшення 3% річних та інфляційних втрат

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Посилання відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості відповідача та невиконання відповідачем умов договору щодо оплати за поставлений товар, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Одеський припортовий завод (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест-Будекспорт" ( Нікопольське шосе, 55, Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50000, код 36876283) 162166грн. - сума основного боргу, 1492,82,58грн.- 3% річних, 4910,68грн. - інфляційні витрати та 2684 грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов