ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2023 м. Івано-ФранківськСправа № 909/168/23

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СМЕК"

до відповідача: Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Український будівельно-інвестиційний банк"

про визнання договору розірваним та стягнення заборгованості за договором в сумі 350 983 грн 15 коп.

за участю:

від позивача: Задна Роксолана Євгенівна,

від відповідача: Онищук Мар`яна Борисівна,

від третьої особи: представник не з`явився

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулося ТОВ "СМЕК" із позовними вимогами до АТ "Укртрансгаз" про визнання договору розірваним, стягнення заборгованості за договором та стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 350 983 грн 15 коп.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

27.02.2023 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 22.03.2023.

22.03.2023 суд повідомив сторін, що судове засідання 22.03.2023 не відбулося у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Івано-Франківську та Івано-Франківській області повітряної тривоги, а розгляд справи відбудеться 10.04.2023.

28.03.2023 від відповідача надійшов відзив на позов (вх.№4742/23), від позивача надійшла відповідь на відзив (від 31.03.2023 вх.№5034/23), від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив (від 07.04.2023 вх.№5439/23).

10.04.2023 суд постановив продовжити підготовче провадження строком на 30 днів до 27.05.2023 та відкласти підготовче засідання на 03.05.2023.

01.05.2023 від відповідача надійшло клопотання про приєднання письмових доказів до справи (вх.№6662/23), яке суд оглянув та приєднав до матеріалів справи.

03.05.2023 суд постановив підготовче провадження у справі № 909/168/23 закрити; розгляд справи по суті призначити на 22.05.2023, в якому оголошував перерву до 07.06.2023 та 22.06.2023.

06.06.2023 позивач подав клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів вх.№8465/23, які суд керуючись ч.8 ст.80 ГПК України до розгляду не прийняв, про що постановив протокольну ухвалу..

22.06.2023 представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення третьої особи належним чином про розгляд судової справи і забезпечення її явки в судове засідання для реалізації нею права на судовий захист своїх прав та інтересів та дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи без її участі за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні 22.06.2023 суд проголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок настання обставин непереборної сили позивач не може виконати зобов"язання згідно договору № від 05.07.2021 про закупівлю робіт, а тому скористався правом на розірвання його в односторонньому порядку надіславши другій стороні повідомлення відповідно до п.6.2. та п.6.4. договору та вважає його розірваним з 23.10.2022.

Зазначив, що відповідач ігноруючи розірвання договору в порядку передбаченому п.6.2. та п.6.4. цього договору, безпідставно звернувся з вимогою до АТ "Український будівельно - інвестиційний банк" за банківською гарантією (забезпечення виконання договору) від 23.06.2021 № DGV/U/03-2-07500 про сплату 140399 грн 99 коп., у зв"язку з настанням гарантійного випадку та отримав вказані кошти. Вважає, що ці кошти відповідач зобов"язаний повернути відповідно до ст.1212 ЦК України, оскільки у зв"язку з розірвання договору на підставі п.6.2. та п.6.4. гарантійний випадок не настав.

Також вказав, що станом на день розірвання договору позивач виконав частину робіт, які відповідач прийняв, однак оплатив частково, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 184262 грн 22 коп. На вказану заборгованість та суму безпідставно отриманих коштів, позивач керуючись ст.625 ЦК України нарахував 3% річних, інфляційні втрати та пеню. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 509, 525, 526, 530, 549, 560, 563, 564, 611, 625, 651, 1212, 1213 ЦК України, ст.193, 200, 230, 343 ГК України.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі.

Позиція відповідача.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Вказав, що позивач не дотримався процедури розірвання договору в порядку, передбаченому договором, а тому твердження про те, що договір є розірваним з 23.10.2022 не відповідають дійсності. Докази подані позивачем на підтвердження своєчасного повідомлення відповідача про настання обставин непереборної сили, і що такі обставини були форс - мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов"язання є неналежними та недопустимими. Також зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, по суті встановлює юридичний факт розірвання договору в минулому (на певну дату) та не належить до компетенції господарського суду, оскільки не здійснює захисту порушеного права суб"єкта господарювання.

Щодо остаточного розрахунку з позивачем за виконані роботи, вказав, що у п.3.2.2. договору сторони погодили, що остаточний розрахунок 10 % вартості прийнятих робіт проводиться за умови підписання всіх актів приймання виконаних робіт за цим договором. Оскільки всі роботи позивачем не виконані, акти не підписані, тому у відповідача не має правових підстав здійснювати оплату відповідно до п.3.2.2. договору.

Щодо вимоги позивача про повернення коштів в сумі 140399 грн 99 коп. як безпідставно отримані, зазначив, що підставою для перерахування цих коштів стало порушення взятих позивачем зобов"язань щодо виконання робіт в обсязі та строк передбачених договором, тому вони не є безпідставними та не належать до повернення.

В судовому засіданні представник відповідача просив в позові відмовити.

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача .

Третя особа письмових пояснень по суті спору не надала.

Обставини справи.

05.07.2021 АТ "Укртрансгаз" (Замовник) та ТОВ "СМЕК" (Підрядник) уклали договір № про закупівлю робіт (далі -договір), відповідно до п.1.1. підрядник за завданням замовника зобов"язується на свій ризик виконати роботи відповідно до умов цього договору про закупівлю робіт - Інші завершальні будівельні роботи (Ремонт допоміжних будівель і споруд Богородчанського ВУПЗГ) код ЄЗС ДК 021-2015:45450000-6 (далі- роботи), в повному обсязі відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації, а замовник - прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов цього договору.

Склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними вимогами та якісними характеристиками (завдання) (Додаток №1), Договірною ціною (додаток №2), Кошторисною документацією (Додаток №3) та Графіком Робіт (Додаток №4), які є невід"ємною частиною договору (п.1.2. договору).

Згідно з п. 3.1. Договору та Додатком №2 до Договору договірна ціна на будівництво "Інші завершальні будівельні роботи (Ремонт допоміжних будівель та споруд Богородчанського ВУПЗГ)", що здійснюється в 2021 році", загальна вартість виконуваних робіт становить 2 807 999 грн 99 коп.

Відповідно до п.3.2 оплата за цим договором проводиться в такому порядку:

3.2.1. Замовник протягом 45 календарних днів, але не раніше ніж через 35 календарних днів з моменту прийняття робіт, що підтверджується актами приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідками про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3), перераховує на розрахунковий рахунок Виконавця суму вартості прийнятих Робіт (за виключенням 10 (десяти) відсотків вартості прийнятих робіт).

3.2.2. Остаточний розрахунок (10 (десять) відсотків вартості прийнятих робіт) проводиться Замовником протягом 45 календарних днів, але не раніше ніж через 35 календарних днів, з моменту підписання Сторонами останнього акта приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) та за умови наявності підписаних всіх актів приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) за цим договором.

Відповідно до п. 4.1 Договору Підрядник зобов`язується виконати Роботи протягом 280 (двісті вісімдесят) днів з дати отримання від Замовника письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання Робіт та виконати Роботи з обов`язковим дотриманням погодженого із Замовником Графіку виконання Робіт.

Пунктом 4.11. договору передбачено, що роботи вважаються прийнятими Замовником в повному обсязі шляхом підписання Замовником та Підрядником без зауважень останнього акта приймання виконаних робіт (Форма КБ-2в) та за умови наявності підписаних всіх актів приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) за цим Договором.

За змістом п.6.2. Договору визначено, що сторони протягом 20 (двадцяти) календарних днів повинні сповістити одна одну про початок дії обставин непереборної сили, що має бути підтверджено відповідними компетентними органами. В іншому випадку Сторони не мають права посилатися на обставини непереборної сили як на причину невиконання обов`язків за цим Договором. Строк дії обставин непереборної сили підтверджується довідкою Торгово-промислової палати України.

Відповідно до п. 6.4 Договору, якщо обставини непереборної сили триватимуть понад 6 (шість) місяців, то кожна із сторін матиме право в односторонньому порядку розірвати Договір, письмово повідомивши про це іншу сторону не пізніше, ніж за 20 (двадцять) календарних днів до очікуваної дати розірвання.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами і діє в частині виконання робіт до 23 жовтня 2022 року, в частині гарантійних зобов`язань - до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п.10.1 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 29.06.2022 до Договору).

В забезпечення виконання зобов`язань згідно договору № від 05.07.2021 про закупівлю робіт позивач на виконання п.8.10 цього договору, яким передбачено, що відповідно до умов пункту 6 розділу VI тендерної документації процедури закупівлі відкритих торгів по предмету закупівлі "Інші завершальні будівельні роботи (Ремонт допоміжних будівель і споруд Богородчанського ВУПЗГ)" згідно оголошення про проведення процедури закупівлі №UA-2021-04-21-001100-а, оприлюдненого на вебпорталі Уповноваженого органу "21 квітня 2021 року, Підрядник зобов`язується надати Замовнику безвідкличну банківську гарантію на суму 140 399,99 грн, що становить 5 % ціни цього договору", надав банківську гарантію в розмірі 140 399 грн 99 коп., умови надання якої передбачені договором про надання гарантії № ВGV/U/03-2-07500 від 23.06.2021 (далі Договір банківської гарантії). Гарант AT "Український будівельно-інвестиційний банк". Згідно з п.2.2.6 цього Договору Позивач зобов`язаний протягом двох (банківських) днів з дня отримання повідомлення про настання гарантійного випадку з копією вимоги Бенефіціара (Відповідача) разом з доданими до неї документами, перерахувати Гаранту належну сплату Бенефеціару за умовами Гарантії суму, згідно з реквізитами, вказаними Гарантом у повідомленні про настання гарантійного випадку.

Пунктом 2.1.5 Договору банківської гарантії передбачено, що у разі невиконання Принципалом (Позивачем) умов п.2.2.6 цього Договору щодо перерахування Гаранту суми, належної до сплати за вимогою Бенефеціара (Відповідача), Гарант зобов`язується сплатити Бенефеціару (Відповідачу) суми вимоги, яка не може перевищувати суму наданої Гарантії, за рахунок власних коштів, та повідомити Принципала (Позивача) в письмовій формі про виконання зобов`язань за гарантією.

У разі виконання Гарантом зобов`язання за гарантією за рахунок власних коштів, відповідно до п.2.1.5, вважається, що відбулося кредитування Принципала і Принципал (Позивач) зобов`язаний сплачувати відсотки за платіж за Гарантією в розмірі 28% річних від сплаченої Гарантом та невідшкодованої Принципалом суми, до моменту повного відшкодування на користь Гаранта сум, сплачених останнім за Гарантією (п. 2.2.7 Договору банківської гарантії).

20.07.2021 Замовник надав письмове розпорядження (дозвіл) на початок виконання робіт (лист №1007ВИХ-21-79 "Про виконання договору").

В листопаді 2021 року на виконання умов договору позивач виконав, а відповідач прийняв частину виконаних робіт на загальну суму 1 842 622 грн 25 коп., що підтверджується Актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2021 року на суму 261 044 грн 24 коп., Актом №2 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2021 року на суму 581 578 грн 01 коп. та не заперечується сторонами.

17.12.2021 відповідач на виконання п.3.2.1 договору перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 1658360 грн 03 коп. (90 % від суми прийнятих робіт), що підтверджується платіжним дорученням №16614 від 17.12.2021 та не заперечується позивачем.

25.02.2022 у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 року, позивач направив лист-повідомлення №574/25-02 про призупинення виконання умов договору.

Як стверджує позивач, 25.03.2022, з метою належного виконання своїх зобов`язань щодо повідомлення та підтвердження настання обставин непереборної сили, на адресу відповідача надіслав лист №618/25-03 з копією листа Торгово- промислової палати від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1., в якому зазначено, що Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, та підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами по Зобов`язаннях, строк виконання яких настав згідно з умовами Договору і виконання яких відповідно стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

29.06.2022 сторони уклали додаткову угоду до Договору щодо продовження терміну виконання робіт до 23.10.2022, в частині гарантійних зобов`язань - да закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

13.09.2022 позивач беручи до уваги те, що військовий стан в Україні триває з 24.02.2022, і виконання зобов`язань перед відповідачем стало неможливим у зв`язку з виникненням вищезазначених обставин, які тривали понад 6 (шість) місяців, з метою належного засвідчення форс-мажорних обставин та ініціювання розірвання договору, направив на адресу відповідача лист №1067/13-09, Довідку про засвідчення форс-мажорних обставин, видану Івано-Франківською торгово-промисловою палатою за вих. №Ф- 454/09 від 08.09.2022 та розпорядження №3 від 25.02.2022 року "Про процедуру засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у період дії воєнного стану на території України, яке підтверджує повноваження Івано-Франківської ТПП на видачу вищезазначеної довідки.

У вказаній Довідці засвідчені такі форс-мажорні обставини: примусове вилучення будівельної техніки для забезпечення потреб ЗСУ, яка була призначена для виконання робіт згідно договору, також проведення мобілізації працівників позивача до лав Збройних сил України встановленої нормативними актами України: Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію", Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року, Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року. Крім наведених вище факторів за даними Міністерства оборони України та Збройних сил України існувала і існує загроза нанесення ракетно-бомбових ударів по великих містах України та промисловій інфраструктурі. Статистичні дані повітряних тривог свідчать про високий рівень такої загрози. Гарантувати виконання умов законодавства, в частині безпеки життя та здоров`я співробітників, цілісності техніки, обладнання та матеріалів в умовах воєнного стану, не вбачається можливим.

11.10.2022 відповідач надав лист-відповідь №1001ВИХ-22-3526 щодо умов виконання договору, відповідно до якого зазначив, що завершення робіт згідно договору залишається необхідним для АТ "Укртрансгаз", у зв"язку з цим просив виконати зобов"язання в обсязі, погодженому у договорі.

14.10.2022 позивач направив відповідачу лист №1195/14-10 щодо розірвання договору в односторонньому порядку згідно з п.6.4. договору, просив провести остаточний розрахунок згідно п.3.2.2. договору та вважати його розірваним з 23.10.2022.

03.11.2022 відповідач відповідно до листа №1001ВИХ-22-3967 "Щодо договору № від 05.07.2021 року", зазначив про те, що позивач лист про розірвання договору направив з порушенням умов п.6.4. договору, а тому втратив можливість реалізувати своє право на одностороннє розірвання договору.

10.11.2022 позивач направив на адресу відповідача лист № 1356/10-11, відповідно до якого зазначив, що повідомлення про одностороннє розірвання договору та докази, що підтверджують обставини непереборної сили направлені 13.09.2022, виконання договору є неможливим та просив врегулювати спір шляхом переговорів.

06.12.2022 АТ "Укртрансгаз" вважаючи, що у зв"язку із невиконанням позивачем умов договору настав гарантійний випадок, надіслав вимогу до AT "Український будівельно-інвестиційний банк" за банківською гарантією (забезпечення виконання договору) від 23.06.2021 року №BGV/U/03-2-07500 про сплату 140 399 грн 99 коп.

07.12.2022 позивач від банку - гаранта AT "Український будівельно- інвестиційний банк" (далі -Банк) отримав письмову вимогу AT "УКРТРАНСГАЗ" за банківською гарантією №BGV/U/03-2-07500 від 23.06.2021 року. З огляду на можливість самостійного перерахування коштів Банком згідно з вимогою та умовами договору, з метою недопущення застосування п.2.2.7 Договору банківської гарантії, Позивач 12.12.2022 здійснив на рахунок Банку платіж у розмірі 140399 грн 99 коп., а Банк 13.12.2022 перевів вищезазначені кошти на рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням №94797127.

20.12.2022 позивач з метою досудового врегулювання спору направив на адресу відповідача вимогу №1471/20-12, в якій вказав, що в силу підстав визначених договором, вважає, що останній акт підписаний сторонами 05.11.2021, а тому відповідач на виконання п.3.2.2. договору зобов"язаний провести остаточний розрахунок вартості виконаних робіт відповідно до акта, у розмірі 184 262 грн 22 коп. та повернути безпідставно отримані кошти, оскільки договір розірваний в односторонньому порядку і гарантійний випадок не настав.

Позивач стерджує, що з 23.10.2022 договір є розірваним; відповідач в порушення умов договору остаточний розрахунок за виконані роботи не здійснив, безпідставно отримані кошти не повернув. У зв"язку з чим позивач, керуючись п.8.1. договору та ст.625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов"язання нарахував відповідачу - 3% річні, інфляційні втрати, пеню та звернувся в суд за захистом порушеного права.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення. Дослідження доказів.

Щодо визнання договору розірваним.

Згідно зі ст. 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Частиною третьою статті 651 ЦКУ передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 653 ЦКУ, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Статтею 607 ЦКУ передбачено, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Так, згідно з п.6.2. договору, сторони протягом 20 (двадцяти) календарних днів повинні сповістити одна одну про початок дії обставин непереборної сили, що має бути підтверджено відповідними компетентними органами. В іншому випадку Сторони не мають права посилатися на обставини непереборної сили як на причину невиконання обов`язків за цим Договором. Строк дії обставин непереборної сили підтверджується довідкою Торгово-промислової палати України.

Відповідно до п. 6.4 Договору, якщо обставини непереборної сили триватимуть понад 6 (шість) місяців, то кожна із Сторін матиме право в односторонньому порядку розірвати Договір, письмово попередивши про це іншу Сторону не пізніше ніж за 20 (двадцять) календарних днів до очікуваної дати розірвання.

Як вбачається з вказаних умов договору про закупівлю робіт № від 05.07.2021 сторони чітко визначили порядок, строки та обставини, які надають їм можливість розірвати договір в односторонньому на вимогу однієї із сторін.

В підтвердження дотримання такого порядку, строків та виникнення обставин, позивач подав:

1) Лист №576/25-02 від 25.02.2022 "Щодо призупинення виконання умов договору".

Суд зазначає, що за змістом вказаного листа йдеться про настання обставин непереборної сили, а саме введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022, однак такий лист не містить підтвердження настання обставин непереборної сили відповідним компетентним органом, а тому не може вважатися належним повідомленням про початок дії непереборних обставин в розумінні п.6.2 договору;

2) Лист №618/25-03 від 25.03.2022 "Щодо підтвердження обставин непереборної сили (форс-мажор)".

Суд встановив, що в цьому листі позивач посилається на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що розміщений в мережі Інтернет та адресований "Всім кого це стосується", який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, та зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

3) Лист №1067/13-09 від 13.09.2022 "Щодо розірвання договору".

До вказаного листа позивач долучив довідку Івано-Франківської торгово-промислової палати №Ф- 454/09 від 08.09.2022. Оцінивши вказану довідку суд зазначає, що відповідно до діючого законодавства України єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є Сертифікат, який виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональними ТПП. Так, відповідно до п. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від від 18 грудня 2014 р. № 44(5) - Сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Згідно з п.5.1. Регламенту, ТПП України веде єдиний Реєстр сертифікатів, виданих ТПП України та регіональними ТПП (Реєстр сертифікатів), про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та Реєстр уповноважених осіб.

Водночас, як вбачається з листа Торгово-промислової палати України №1009/05-5 від 07.04.2023, станом на 07.04.2023 в Єдиному Реєстрі сертифікатів відомості щодо видачі ТОВ "СМЕК" Довідки (Сертифіката ) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) відсутні.

Відтак Довідка №Ф-454/09 від 08.09.2022 не може бути належним доказом підтвердження дії форс-мажорних обставин щодо неможливості виконання ТОВ "СМЕК" зобов`язань за спірним договором.

Крім того, суд зазначає, що вказаний вище лист не містить інформації, яка б вказувала на очікувану дату розірвання договору, а тому не може бути належним повідомленням про розірвання договору в односторонньому порядку в розумінні п.6.4. договору.

4) Лист №1195/14-10 від 14.10.2022 "Щодо розірвання договору".

Дослідивши цей лист суд констатує, що він містить очікувану дату розірвання - 23.10.2022, однак надісланий АТ "Укртрансгаз" з порушенням встановленого договором строку повідомлення про одностороннє розірвання договору.

Згідно із пунктом 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши подані сторонами докази в сукупності, суд зазначає, що позивач не довів на підставі належних та допустимих доказів, належного та своєчасного повідомлення відповідача про настання обставин непереборної сили, що позбавляє його права на розірвання договору в односторонньому порядку.

Разом з тим суд зазначає, що статтею 16 ЦК України визначено, що захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України (дачі - ГК України) кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органа державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Зі змісту статей 16 ЦК України та 20 ГК України вбачається те, що ними не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору розірваним (припиненим), так як реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання відповідного договору.

Як вбачається з позовної заяви, позивач обрав спосіб захисту порушеного права, яким по суті встановлюється юридичний факт розірвання договору в минулому (на певну дату), що не належить до компетенції господарського суду, оскільки в такому випадку суд не здійснює захисту порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу суб`єкта господарювання.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову в частині визнання договору розірваним.

Щодо стягнення заборгованості.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою укладений сторонами спору договір є договором підряду.

Згідно з частинами першою, другою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 4 статті 879 ЦК України передбачено, що оплата робіт проводиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме п.3.2.2. договору, відповідно до умов якого остаточний розрахунок (10 (десять) відсотків вартості прийнятих робіт) проводиться Замовником протягом 45 календарних днів, але не раніше ніж через 35 календарних днів, з моменту підписання Сторонами останнього акту приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) та за умови наявності підписаних всіх актів приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) за цим договором, сторони чітко встановили порядок остаточного розрахунку за виконані роботи. З вказаного пункту договору випливає те, що обов`язок Замовника здійснити остаточний розрахунок виникає з моменту підписання сторонами останнього акта приймання виконаних робіт та наявність підписаних всіх актів приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) за Договором.

Суд констатує, що позивач не подав і матеріали справи не містять доказів, які би підтверджували виконання робіт у обсязі, передбаченому договором. Відтак вимога про стягнення 184262 грн 22 коп. є передчасною.

Щодо стягнення безпідставно набутих коштів.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Виходячи з системного аналізу зазначеної норми, виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов:

- збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого);

- відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Положення цієї статті застосовуються до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно зі ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 561 ЦК України врегульовано, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов"язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання (ст. 562 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 563 ЦК України в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Враховуючи викладене, обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зобов"язання згідно договору в повному обсязі та у встановлений строк не виконав.

Відповідно до Банківської гарантії № ВСУ/Ш)3-2-07500 (забезпечення виконання договору) Гарант (Акціонерне товариство "Український будівельно-інвестиційний банк") надав Бенефіціару (АТ "Укртрансгаз") безвідкличну та безумовну гарантію та прийняв на себе безвідкличне і безумовне зобов`язання сплатити Бенефіціару суму у розмірі 140 399 грн 99 коп. протягом п`яти банківських днів після одержання письмової вимоги Бенефіціара, без необхідності Бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь - яких інших документів, крім Вимоги, або виконання будь-яких інших умов.

Суд встановив, що підставою для направлення письмової вимоги до Гаранта та перерахування коштів за Банківською гарантією є неналежне виконання зобов"язання позивачем. Відтак застосування вимог ст. 1212 ЦК України до цих правовідносин є необґрунтованим, а позовна вимога про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 140399 грн 99 коп. до задоволення не належить.

Щодо стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Суд зазначає що вказані вимоги є похідними вимогами, задоволення яких залежить від задоволення вимоги про стягнення основної суми заборгованості та безпідставно набутих коштів.

Оскільки суд відмовив в задоволенні позовної вимоги про стягнення основної суми заборгованості та безпідставно набутих коштів, то і в задоволенні похідної позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені належить відмовити.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Висновок суду.

Виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих та досліджених у ході розгляду цієї справи, зважаючи на встановлені факти та обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 8482 грн 58 коп., що підтверджується платіжним дорученням №185 від 22 лютого 2023 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог судовий збір в сумі 8482 грн 58 коп. - покладає на позивача.

Керуючись ст. 8, 124 Конституції України, статтями 2, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "СМЕК" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про визнання договору розірваним, стягнення заборгованості за договором в сумі 350 983 грн 15 коп. відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.07.2023

Суддя Т. В. Максимів