ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2023 р. Справа№ 910/5029/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко А.І.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 14.06.2023.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Сич Володимира Володимировича

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі №910/5029/22 (суддя Гулевець О.В., повний текст рішення складено та підписано 20.02.2023)

за позовом Фізичної особи-підприємця Сич Володимира Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ ЛАВИНА"

про розірвання договору оренди та стягнення 415 465,87 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Сич Володимир Володимирович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЦ ЛАВИНА» про розірвання договору оренди №А1038 від 05.07.2021, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Сич Володимиром Володимировичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЦ ЛАВИНА» та стягнення 415 465,87 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що укладений між сторонами договір оренди №А1038 від 05.07.2021 є розірваним достроково у односторонньому порядку з 01.08.2022, а тому станом на день розгляду цієї справи договір є таким що припинений, у зв`язку із розірвання договору, що свідчить про відсутність підстав для задоволення відповідної позовної вимоги.

Також за висновком суду вимога про стягнення сплачених позивачем коштів у розмірі 415 465,87 грн є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Сич Володимир Володимирович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в який просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 по справі №910/5029/22 повністю та ухвалите нове, яким розірвати Договір оренди №A1038 від 05.07.2021 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Лавина» та Фізичною особою-підприємцем Сичом Володимиром Володимировичем, де ТОВ «ТРЦ Лавина» виступає Орендодавцем, а ФОП Сич В.В. - Орендарем. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лавина», як наслідок розірвання договору 415 465,87 гривень (з яких 284 000,76 грн. - забезпечувальний платіж за два останні місяці строку оренди приміщення в торговому центрі за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6Д та 131 465,11 грн. основна орендна плата, експлуатаційна орендна плата та маркетингова орендна плата за березень 2022 року.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим за неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів та неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин між учасниками спору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до тверджень про помилковість висновків суду про те, що договір оренди розірвано відповідачем у справі в односторонньому порядку, а тому відсутній предмет спору, що на переконання скаржника свідчить про неправильне застосування ст. 188 Господарського процесуального кодексу України.

21.03.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Сич Володимира Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі №910/5029/22.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Гончаров С.А., Яковлєв М.Л.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/5029/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 27.03.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Сич Володимира Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі №910/5029/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/5029/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

10.04.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/5029/22.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1430/23 від 20.04.2023, у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 у справі №910/5029/22 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сич Володимира Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі №910/5029/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі. Поновлено Фізичній особі-підприємцю Сичу Володимиру Володимировичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі №910/5029/22 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сич Володимира Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі №910/5029/22, розгляд якої призначено на 14.06.2023.

09.05.2023 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЦ ЛАВИНА» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, яку просив суд залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Зокрема, відповідач зазначає, що умовами договору оренди передбачено право відповідача на розірвання його в односторонньому порядку, а тому відповідач скористався цим правом у зв`язку з неналежним виконанням умов договору позивачем.

У судове засідання 14.06.2023 з`явилися всі учасники апеляційного провадження та надали свої пояснення по справі. Позивач просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив з урахування відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення просив залишити в силі.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЦ ЛАВИНА» (орендар, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Сичом Володимиром Володимировичем (орендодавець, позивач) укладений договір оренди №А1038 (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець зобов`язується передати у строкове, платне користування орендарю приміщення, а орендар зобов`язаний прийняти приміщення в строкове користування, сплачувати орендодавцеві обумовлені в цьому договорі оренди платежі та виконувати інші умови цього договору оренди (п. 2.1. договору).

Приміщення - частина торгового центру, площа та поверх якого вказано в Додатку № 1 (пункт 4), яка може бути не обмежена або не повністю обмежена стінами (перегородками), план розміщення приміщення в межах торгового центру зазначено в Додатку № 2 до договору оренди. На дату укладення договору оренди відповідно до даних орендодавця вартість приміщення з урахуванням індексації дорівнює балансовій вартості приміщення та складає суму, вказану в Додатку № 1 (пункт 6).

Орендар зобов`язаний використовувати приміщення виключно за цільовим призначенням. Вичерпний перелік видів діяльності та торгових марок, під якими орендар має право здійснювати діяльність у приміщенні, а також назва вивіски орендаря визначені в Додатку № 1 (пункти 2, 3). Використання орендарем приміщення за цільовим призначенням є істотним обов`язком орендаря за цим договором (п. 2.2. договору).

У відповідності до умов пунктів 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. договору орендар набуває право використовувати приміщення за цільовим призначення в день початку строку оренди. Якщо інше не погоджено сторонами, орендодавець передає орендареві приміщення після закінчення робіт орендаря у стані, що враховує роботи орендаря. Орендар бере на себе зобов`язання розпочати ведення своєї господарської діяльності у приміщенні (використовувати приміщення за цільовим призначенням) з моменту передачі орендодавцем приміщення, якщо при цьому закінчився строк виконання робіт орендаря. Будь-яка передача приміщень між сторонами (в орендне користування та з орендного користування) повинна оформлюватися відповідним Актом приймання-передачі приміщення. Акт приймання-передачі приміщення в орендне користування орендареві підписується не пізніше наступного дня після закінчення строку виконання робіт орендаря.

Відповідно до п. 10.1. та п. 10.2. договору з моменту передачі орендареві приміщення орендар зобов`язаний сплачувати на користь орендодавця орендну плату та інші платежі, які передбачені цим договором. Орендна плата, яку орендар зобов`язаний щомісячно сплачувати орендодавцеві складається з таких частин:

а) Основна орендна плата;

b) Експлуатаційна орендна плата;

с) Маркетингова орендна плата;

d) Плата з обороту.

Орендар сплачує окремими платежами кожну із частин орендної плати (окремо основну орендну плату, експлуатаційну орендну плату, маркетингову орендну плату, плату з обороту).

Згідно із пунктом 13.1. договору орендар зобов`язаний сплачувати орендодавцю основну орендну плату, експлуатаційну орендну плату, маркетингову орендну плату щомісячно різними платежами в строки, визначені Додатку № 1 (пункт 15). Орендодавець має право встановити різні банківські рахунки для окремих частин орендної плати. Орендар зобов`язаний щомісячно сплачувати орендодавцю плату з обороту в строки, визначені Додатку № 1 (пункт 16).

У разі наявності у орендаря на день здійснення платежів заборгованості за будь-якими платежами за і цим договором за попередні періоди, орендодавець має право зарахувати здійснену оплату в рахунок існуючої заборгованості (повністю або частково) (п. 13.11. договору).

У Додатку №1 до договору оренди сторони погодили, що цільове призначення приміщення (стаття 1, пункт 1.17) - для торгівлі біжутерією, окулярами, сумками, клатчами, гаманцями, кепками, шапками, шарфами, рукавичками; назва (торгова марка), яка вказується на вивісці орендаря (стаття 2, пункт 2.2) - All In accessories; площа приміщення та поверх в межах торгового центру (стаття 1, пункт 1.9) - 47,75 м.кв. торгового центру на 1 (першому) поверсі торгового центру, лот А1038 (відповідно до плану, наведеного в Додатку №2); строк оренди (стаття 3, пункт 3.2) - 35 місяців, ставка основної орендної плати (стаття 10, пункт 10.4) - 1918,85 грн, що еквівалентно 70,00 доларам США згідно з офіційним курсом на дату укладення договору (без ПДВ); показник індексу 0 (індексація основної орендної плати) (стаття 10, пункт 10.4) - 1,05 на другий рік оренди, 1,1025 на третій рік оренди; ставка експлуатаційної орендної плати (стаття 10, пункт 10.5) - 219,30 грн, що еквівалентно 8,00 доларам США згідно з офіційним курсом на дату укладення договору (без ПДВ); показник Індексу Е (індексація експлуатаційної орендної плати) (стаття 10, пункт 10.5) - 1,05 на другий рік оренди, 1,1025 на третій рік оренди; ставка маркетингової орендної плати (стаття 10, пункт 10.6) - 109,65 грн, що еквівалентно 4,00 доларам США згідно з офіційним курсом на дату укладення договору (без ПДВ); показник Індексу М (індексація маркетингової орендної плати) (стаття 10, пункт 10.6) - 1,05 на другий рік оренди, 1,1025 на третій рік-оренди; відсоток з товарообігу (для розрахунку плати з обороту) (стаття 11, пункт 11.2) - 15%; строк сплати основної орендної плати, експлуатаційної орендної плати, маркетингової орендної плати (стаття 13, пункт 13.1) - до 15 (п`ятнадцятого) числа відповідного місяця, який передує оплачуваному; строки сплати плати з обороту (стаття 13, пункт 13.1) - до 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за оплачуваним; строки компенсації комунальних послуг (стаття 17, пункт 17.6) - до 10 (десятого) числа наступного місяця за оплачуваний місяць (попередній) на підставі рахунку орендодавця, який надається орендареві протягом п`яти робочих днів з початку наступного місяця; забезпечувальний платіж (стаття 16, пункт 16.4) - 236667,30 грн, ПДВ - 47333,46 грн, всього з урахуванням ПДВ - 284000,76 грн, але не менше гривневого еквіваленту 8633,68 доларів США згідно з офіційним курсом на дату укладення договору (без ПДВ) та дорівнює розміру орендної плати за 2 (два) останні місяці оренди відповідно до договору оренди. На вимогу орендодавця (направлення таких вимог є правом орендодавця) орендар зобов`язаний протягом 5 робочих днів, якщо інший строк не погоджений сторонами, сплачувати (поповнювати) забезпечувальний платіж таким чином, щоб його розмір відповідно до офіційного курсу станом на дату направлення орендодавцем такої вимоги (рахунку) дорівнював сумі в гривнях, яка є еквівалентом вказаної вище суми в доларах США; строк сплати забезпечувального платежу (стаття 16, пункт 16.4) - протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту укладення договору оренди.

Відповідно до п. 16.4. договору, упродовж строку, вказаного в Додатку № 1 (пункт 22), орендар зобов`язаний сплатити орендодавцеві на банківський рахунок, вказаний в цьому договорі, або банківський рахунок, зазначений у відповідному рахунку орендодавця (якщо орендодавець направить такий рахунок орендареві), платіж у якості забезпечення виконання орендарем його обов`язків за цим договором оренди в сумі, визначеній в Додатку № 1 (пункт 21) (далі - «забезпечувальний платіж»).

Згідно із пунктом 16.5. договору, сума забезпечувального платежу зараховується в рахунок орендної плати (основної орендної плати, експлуатаційної орендної плати та маркетингової орендної плати) за місяці оренди приміщення, які вказані в Додатку № 1 (пункт 21). У випадку, якщо сплаченої суми забезпечувального платежу буде недостатньо для здійснення таких зарахувань, враховуючи розмір орендної плати на той час, орендар повинен здійснити доплату протягом 5 (п`яти) календарних днів після отримання рахунка орендодавця. У разі, якщо сплачена орендарем сума забезпечувального платежу перевищуватиме розмір орендної плати (основної орендної плати, експлуатаційної орендної та маркетингової орендної плати), залишок сплаченої суми забезпечувального платежу підлягає поверненню орендодавцем на вимогу орендаря. По закінченню строку дії договору після проведення сторонами всіх взаєморозрахунків, сторони зобов`язуються протягом 20 календарних днів від дати закінчення строку договору, підписати Акт звіряння взаємних розрахунків: в тому випадку, якщо у орендодавця залишилася кредиторська заборгованість перед орендарем, орендодавець зобов`язується на підставі підписаного Акту звіряння взаємних розрахунків та письмової вимоги орендаря повернути таку заборгованість протягом 30 календарних днів від дати отримання такої вимоги від орендаря.

У відповідності до п. 16.6. договору, протягом всього строку дії договору оренди сума забезпечувального платежу має дорівнювати розміру орендної плати (основної орендної плати, експлуатаційної орендної плати та маркетингової орендної плати) за місяці оренди, які вказані в Додатку № 1 (пункт 21). Зазначене, зокрема, означає, що якщо у будь-який час впродовж строку дії цього договору оренди сума забезпечувального платежу виявиться меншою, ніж розмір орендної плати (основної орендної плати, експлуатаційної орендної та маркетингової орендної плати) за місяці оренди, які вказані в Додатку № 1 (пункт 21) (наприклад, якщо орендна плата збільшуватимуться або індексуватимуться), орендар зобов`язаний на вимогу орендодавця доплатити відповідні суми таким чином, щоб сума забезпечувального платежу дорівнювала розміру орендної плати (основної орендної плати, експлуатаційної орендної та маркетингової орендної плати) за місяці оренди, які вказані в Додатку № 1 (пункт 21).

У випадку невиконання (прострочення) орендарем будь-якого із його обов`язків за договором оренди, пов`язаним із здійсненням на користь орендодавця будь-яких платежів (в тому числі, орендної плати, сплати будь-яких штрафних санкцій, відшкодування збитків, тощо), орендодавець має право погасити таку заборгованість орендаря за рахунок забезпечувального платежу. В такому випадку орендар зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання повідомлення від орендодавця про погашення заборгованості орендаря за рахунок забезпечувального платежу поповнити суму забезпечувального платежу таким чином, щоб вона не була меншою за суму орендної плати (основної орендної плати, експлуатаційної орендної та маркетингової орендної плати) за місяці оренди, які вказані в Додатку № 1 (пункт 21).

У відповідності до п. 16.8. договору сторони домовились, що в тому випадку, якщо орендар не виконує будь-який із своїх обов`язків за цим договором орендодавець має право виконати такий обов`язок самостійно за рахунок забезпечувального платежу.

Відповідно до п. 16.9. договору, у випадку розірвання та/або припинення дії цього договору оренди з вини орендаря (в тому числі у випадку дострокового припинення (розірвання) в односторонньому порядку зі сторони орендодавця, у зв`язку з порушенням орендарем договору оренди) забезпечувальний платіж не повертається орендареві та залишається у орендодавця.

Орендодавець має право використовувати забезпечувальний платіж після припинення договору оренди, у разі порушення будь-яких обов`язків орендаря (п. 16.10. договору).

У пункті 3.1. договору сторони погодили, що цей договір оренди набуває чинності з моменту його підписання сторонами, державної реєстрації (якщо така реєстрація вимагається відповідно до законодавства України) та діє до закінчення строку оренди. Зобов`язання фінансового характеру (в тому числі ті, що стосуються сплати орендарем на користь орендодавця будь-яких платежів, штрафних санкцій, відшкодування шкоди, збитків) припиняються з моменту їх належного виконання, незалежно від припинення дії договору оренди (в тому числі, дострокового).

Пунктом 3.2. договору передбачено, що строк оренди вказано в Додатку № 1 (пункт 7). Строк оренди починає обчислюватися з передачі орендодавцем орендареві приміщення в орендне користування відповідно до цього договору оренди або в день, коли орендар зобов`язаний прийняти приміщення. Строк оренди достроково закінчується в тому випадку, якщо договір оренди достроково припинить свою дію у відповідності з положеннями цього договору оренди або законодавства України.

Відповідно до п. 27.2. договору, орендар може припинити дію цього договору, якщо орендодавець своїми власними діями або бездіяльністю суттєво порушує свої зобов`язання до цього договору, через що приміщення стають непридатними для використання. Такий факт має підтверджуватися незалежним експертом, обраним разом орендодавцем та орендарем.

Сторони домовились, що в контексті цього пункту приміщення вважається непридатним для використання, якщо його стан не дозволяє орендарю використовувати його за цільовим призначенням впродовж понад 1 (одного) місяця та орендодавець не виправляє це становище навіть впродовж додаткового максимального строку тривалістю 30 (тридцять) календарних днів після письмового повідомлення орендаря про виконання вищенаведеного.

За змістом п. 27.5. договору, припинення дії цього договору оренди (в тому числі, дострокове припинення) не звільняє орендаря від сплати належних з нього платежів, а також не звільняє сторін від відповідальності за порушення, які мали місце до припинення дії договору.

На виконання умов договору Фізичною особою-підприємцем Сичом В.В. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЦ ЛАВИНА» згідно рахунку на оплату №6355 від 05.07.2021 здійснено сплату забезпечувального платежу у загальній сумі 284 000,76 грн, що підтверджується копією квитанції №0.0..1 від 14.07.2021.

Фізичною особою-підприємцем Сичом В.В. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЦ ЛАВИНА» відповідно до рахунку на оплату №1424 від 10.02.2022 здійснено сплату оренди за березень 2022 року у загальній сумі 131 465,11 грн, що підтверджується копією квитанції №0.0..1 від 16.02.2022.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відбулась істотна зміна обставин, у зв`язку з чим 11.04.2022 Фізична особа-підприємець Сич В.В. звернувся до відповідача з листом №б/н від 08.04.2022, у якому просив розірвати договір оренди, оскільки обставини змінились настільки, що якби позивач міг це передбачити, він не уклав би даний договір. До листа позивач додав підписаний з боку орендаря додатковий договір про розірвання договору оренди №А1038 від 05.07.2021. Також, у листі позивач просив повернути кошти у сумі 415 465,87 грн, з яких: 284 000,76 грн - забезпечувальний платіж та 131 465,11 грн - орендна плата за березень 2022 року.

Відповідач направив на адресу позивача листа вих.№02/06/22/3 від 02.06.2022, у якому повідомив про відсутність підстав для дострокового розірвання договору.

Позивач стверджує, що з кінця лютого 2022 року фактично правовідносини припинено, всі речі вивезено з орендованого приміщення, оскільки приміщення перебувало у стані не придатному для його використання, будівля торгівельного центру не працювала, що є істотною зміною обставин та відповідно до приписів ст.652 ЦК України, є підставою для розірвання договору оренди №А1038 від 05.07.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЦ ЛАВИНА» та Фізичною особою-підприємцем Сич Володимиром Володимировичем.

Крім того, позивач вважає, що у даному випадку наслідками розірвання договору оренди, про які просить позивач, є стягнення з відповідача сплачених позивачем коштів у розмірі 415 465,87 грн, з яких: 284 000,76 грн - забезпечувальний платіж та 131 465,11 грн - орендна плата за березень 2022 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Щодо вимоги позивача про розірвання договору оренди.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як встановлено судом, між сторонами було укладено договір оренди №А1038 від 05.07.2021.

Спір між сторонами виник у зв`язку з розірванням договору, на підставі ст. 652 ЦК України, та повернення забезпечувального платежу.

Частиною 3 статті 291 ГК України передбачено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Положеннями статті 188 ГК України визначено, що сторона договору, яка вважає за необхідне, зокрема, розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо розірвання договору заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Отже, з аналізу вищенаведених норм договір може бути розірвано лише його стороною та на момент розірвання договір має бути чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення).

Відповідний висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17.

З матеріалів справи вбачається, що листом №б/н від 08.04.2022 позивач звернувся до відповідача, в якому просив розірвати договір оренди, оскільки обставини змінились настільки, що якби позивач міг це передбачити, він не уклав би даний договір. При цьому, до листа позивачем додано підписаний з боку орендаря додатковий договір про розірвання договору оренди №А1038 від 05.07.2021.

Відповідач направив на адресу позивача листа вих.№02/06/22/3 від 02.06.2022, у якому повідомив про відсутність підстав для дострокового розірвання договору.

Порядок припинення дії договору визначений статтею 27 договору, а саме у п. 27.1. сторони домовилися, що орендодавець має право припинити дію цього договору (розірвати і договір в односторонньому порядку), направивши про це орендареві повідомлення не менше як за 20 (двадцять) календарних днів в кожному із наступних випадків:

a) орендар використовує приміщення всупереч цільовому призначенню відповідно до умов цього договору та таке порушення не усунуте протягом 5 (п`яти) календарних днів після направлення орендодавцем повідомлення про це;

b) орендар двічі протягом календарного року більш ніж на десять (10) календарних днів поспіль затримує виконання грошових зобов`язань відповідно до цього договору оренди та таке порушення не усунуте протягом 5 (п`яти) календарних днів після направлення орендодавцем повідомлення про це;

c) орендар прострочить прийняття приміщення або початок використання приміщення за цільовим призначенням більш як на 10 (десять) календарних днів, якщо в цьому будуть відсутні винні дії орендодавця;

d) орендар прострочив сплату будь-якого свого платежу за цим договором більш як на 15 (п`ятнадцять) календарних днів та таке порушення не усунуте протягом 5 (п`яти) днів після направлення орендодавцем повідомлення про це;

е) проти орендаря подано заяву про банкрутство і судовий орган ухвалив рішення про відкриття провадження у справі про банкрутство орендаря;

f) орендар передає в суборенду або передає володіння приміщенням (на будь-яких підставах), або його частину третій особі без письмового дозволу орендодавця;

g) орендар передає свої права та/або обов`язки відповідно до цього договору третій особі без і попередньої письмової згоди орендодавця;

h) орендар позбавляється права на використання торгового знака або логотипу, вказаного в цьому договорі оренди;

і) припинять дію або стануть недійсними (нечинними) будь-які дозволи, ліцензії, патенти тощо, які необхідно мати орендареві для використання приміщення за цільовим призначенням та таке порушення не усунуте протягом 5 (п`яти) календарних днів після направлення орендодавцем повідомлення про це;

j) орендар призупиняє або перериває комерційну діяльність у приміщенні більш як на два календарні дні (крім випадків, коли це відбувається за вимогою орендодавця, або вимогою контролюючих органів) та не відновлює таку діяльність протягом 5 (п`яти) календарних днів після направлення орендодавцем повідомлення про це;

k) орендар більш ніж два рази прострочить більш як на 30 (тридцять) календарних днів надання орендодавцеві щомісячного звіту про товарообіг або щорічного звіту про товарообіг;

l) орендар більш як два рази надасть орендодавцеві недостовірні відомості щодо товарообігу;

m) орендар більш як на 20 днів прострочить підписання протоколу допуску або початок виконання робіт орендаря;

n) у разі виникнення будь-яких інших обставин, визначених - як такі, що припиняють дію цього договору відповідно до інших положень цього договору або законодавства України.

Відповідно до п. 27.2. договору, орендар може припинити дію цього договору, якщо орендодавець своїми власними діями або бездіяльністю суттєво порушує свої зобов`язання до цього договору, через що приміщення стають непридатними для використання. Такий факт має підтверджуватися незалежним експертом, обраним разом орендодавцем та орендарем.

Сторони домовились, що в контексті цього пункту приміщення вважається непридатним для використання, якщо його стан не дозволяє орендарю використовувати його за цільовим призначенням впродовж понад 1 (одного) місяця та орендодавець не виправляє це становище навіть впродовж додаткового максимального строку тривалістю 30 (тридцять) календарних днів після письмового повідомлення орендаря про виконання вищенаведеного.

По спливу одного року строку оренди орендодавець має право розірвати цей договір оренди в односторонньому порядку, незалежно від причин та обставин, направивши про це повідомлення орендареві не менше як за 6 (шість) місяців до дати розірвання по спливу одного року строку оренди. При цьому договір оренди вважається розірваним на 181 день з дати направлення орендодавцем відповідного повідомлення. В такому випадку у зв`язку із таким розірванням будь-які штрафні санкції до орендодавця не можуть застосовуватися.

У випадку несплати орендарем в повному обсязі грошових зобов`язань за цим договором строком 2 (два) календарні місяці поспіль, орендодавець має право розірвати договір оренди, письмово попередивши про це орендаря за 10 календарних днів. Якщо орендодавець не попередив письмово орендаря договір вважаться чинним (пункти 27.3. та 27.4. договору).

За змістом п. 27.5. договору, припинення дії цього договору оренди (в тому числі, дострокове припинення) не звільняє орендаря від сплати належних з нього платежів, а також не звільняє сторін від відповідальності за порушення, які мали місце до припинення дії договору.

Отже, умовами укладеного між сторонами договору оренди передбачено єдину підставу для дострокового розірвання договору за ініціативою орендаря, у разі коли орендоване приміщення стає непридатним для використання у зв`язку із діями або бездіяльністю відповідача.

Виходячи з умов п. 27.2. договору, непридатне для використання приміщення має підтверджуватися незалежним експертом, обраним разом орендодавцем та орендарем, однак, висновку експерта щодо стану приміщення або інших доказів вчинення дій сторонами щодо визначення стану приміщення до матеріалів справи позивачем не надано.

Водночас, умовами укладеного між сторонами договору оренди не передбачено правової підстави для дострокового розірвання договору - самовільне звільнення позивачем орендованого приміщення.

Таким чином, у випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Відповідні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18.

13.07.2022 відповідач направив на адресу позивача лист вих.№13/07/22/2, в якому повідомлено про наявну заборгованість за оренду приміщення з квітня 2022 року. Також, в листі відповідачем запропоновано позивачу зарахувати сплачений забезпечувальний платіж в рахунок погашення заборгованості та з врахування ситуації в країні не нараховувати основну орендну плату з 24.02.2022 по 09.05.2022 за умови підписання додаткового договору.

Також, 13.07.2022 відповідач направив на адресу позивача лист вих.№13/07/22/1 про розірвання договору оренди № А1038 від 05.07.2021 на підставі п.п. j) п. 27.1 ст. 27 договору оренди з 01.08.2022. На підтвердження направлення листа відповідач надав копії опису вкладення в цінний лист та поштову накладну № 810.

При цьому, суд наголошує, що право відповідача на розірвання договору в односторонньому порядку прямо передбачене умовами договору оренди.

За викладених обставин, відповідач реалізував своє право на розірвання договору в односторонньому порядку шляхом надсилання на адресу позивача лист вих.№13/07/22/1 від 13.07.2022, у якому повідомив про дострокове розірвання дії договору та необхідність повернення приміщення в порядку, визначеному договором.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, укладений між сторонами договір оренди №А1038 від 05.07.2021 є розірваним достроково у односторонньому порядку з 01.08.2022.

Доводи скаржника про неправильне застосування судом першої інстанції положень статті 188 Господарського кодексу України судом відхиляються з огляду на положення укладеного між сторонами договору з урахування презумпції правомірності правочину.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимога позивача про розірвання договору є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки станом на момент розгляду даної справи договір є таким що припинений, у зв`язку із розірвання договору на підставі умов такого договору.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача сплачених позивачем коштів у розмірі 415 465,87 грн.

Частиною 1 статті 173 ГПК України передбачено, що похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору (частина 3 статті 652 ЦК України).

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про відсутність підстав розірвання договору оренди, то вимога про стягнення сплачених позивачем коштів у розмірі 415 465,87 грн відповідно є такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підсумовуючи викладене, з огляду викладені обставини в їх сукупності, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених в мотивувальній частині, судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником у поданій апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі №910/5029/22.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі №910/5029/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Сич Володимира Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі №910/5029/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сич Володимира Володимировича - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі №910/5029/22 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/5029/22 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.06.2023.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

А.І. Тищенко