РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.07.2023Справа № 910/6788/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Великодного Олексія Вікторовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза»

про стягнення 140651,36 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Великодний Олексій Вікторович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» про стягнення 140651,36 грн. заборгованості за договором про надання рекламних послуг з лідогенерації від 11.04.2019 № 11/04-04.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Вказана ухвала суду направлена, зокрема, відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме:03057, м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, 6, літ. А, прим. А6-03.

Проте конверт із копією вищенаведеної ухвали повернуто на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу у зв`язку з відсутністю адресату за вказаною адресою.

Згідно з частиною 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Таким чином, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялася за адресою місцезнаходження відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за відсутності заяви про зміну його місцезнаходження.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Таким чином, відповідач мав право та можливість ознайомитися з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.04.2019 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір про надання рекламних послуг з лідогенерації № 11/04-04 (надалі - договір), за умовами пункту 2.1 якого на основі наданих замовником заявок (додатків) виконавець у терміни, порядок та на умовах, що визначені договором та додатками до нього, зобов`язується надавати замовнику наступні послуги: здійснювати розміщення РІМ (рекламно-інформаційних матеріалів) замовника (як його власних, так й третіх осіб) в мережі Інтернет на веб-сайтах на свій розсуд, з урахуванням умов визначених в заявці (додатку); вести облік здійснення лідів та надавати замовнику згідно з умовами даного договору статистичні звіти про надання послуг.

Відповідно до пункту 4.1 договору ціни і тарифи на послуги, що здійснюються виконавцем по даному договору, встановлюються сторонами в заявках (додатках) на послуги, в залежності від узгоджених сторонами параметрів та умов здійснення лідів. Підсумкова вартість послуг виконавця за звітний період фіксується в акті прийому-передачі наданих послуг. Звітним періодом по договору визнається 1 (один) календарний місяць.

У пункті 4.2 договору погоджено, що оплата замовником вартості послуг виконавця відбувається шляхом після сплати на підставі акту приймання - передачі наданих послуг та рахунку - фактури наданих виконавцем замовнику. Конкретні строки після сплати погоджуються сторонами у відповідному додатку до цього договору.

Згідно з пунктом 4.3 договору оплата послуг виконавця здійснюється шляхом безготівкового перерахунку коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Моментом оплати є день зарахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Пунктом 4.4 договору погоджено, що виконавець щомісячно, не пізніше 5-ти робочих днів після закінчення календарного місяця, надає замовнику акт прийому - передачі наданих послуг за відповідний календарний місяць. Замовник протягом 10-ти робочих днів з дня отримання акту прийому - передачі наданих послуг зобов`язаний направити виконавцю підписаний акт або надати мотивовану відмову від його підписання. У випадку якщо замовник не виконує дану умову, зобов`язання виконавця перед замовником вважаються такими, що виконані у повному обсязі і належним чином, а акти прийому - передачі наданих послуг - належним чином оформлені. Момент отримання замовником відповідних документів визначається датою отримання замовником відповідного відправлення, направленого за допомогою Укрпошти, кур`єрською доставкою тощо, яка зазначається у відповідному повідомленні про вручення вказаного відправлення, що повертається виконавцю.

Даний договір укладено строком на 1 (один) рік і вступає в силу з моменту підписання його сторонами. Договір вважається пролонгованим на наступний рік, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до моменту закінчення строку його дії не заявить письмово про свій намір розірвати договір (пункт 14.1 договору).

Із матеріалів справи слідує, що 14.04.2022 сторонами в сервісі Вчасно електронним підписом підписано та скріплено електронною печаткою відповідача заявку на послуги № 5 від 01.02.2022 до договору, в якій визначено параметри виконання послуг, а також ціна одного ліду - 623,52 грн. без ПДВ (таблиця № 1). Загальна вартість послуг за звітний період (місяць) складається з вартості послуг всіх розповсюджувачів реклами. Вартість послуг кожного розповсюджувача вираховується шляхом множення кількості лідів на ціну відповідно до тарифів зазначеної таблиці № 1.

14.04.2022 у сервісі Вчасно сторонами електронним підписом підписано та скріплено електронною печаткою відповідача акт надання послуг від 28.02.2022 № 47 на суму 138421,44 грн. за договором від 11.04.2019 № 11/04-04.

Також позивачем 14.04.2022 складено та направлено у сервісі Вчасно рахунок на оплату від 28.02.2022 № 47 на суму 138421,44 грн., що отриманий відповідачем 20.04.2022 року.

16.06.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією щодо сплати заборгованості, що отримана відповідачем у сервісі Вчасно 17.06.2022 року.

Проте, відповідач відповіді або грошових коштів на претензію не надав, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір від 06.06.2021 № 06/06/21 купівлі-продажу путівок та надання послуг санаторно-курортних закладів містить елементи договору про надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України).

Судом встановлено, що на виконання умов договору від 11.04.2019 № 11/04-04 позивач надав відповідачу послуги на суму 138421,44 грн., що підтверджується підписаним обома сторонами електронним підписом та скріпленим електронною печаткою відповідача актом надання послуг від 28.02.2022 № 47.

При цьому, матеріали справи не містять доказів надання відповідачем зауважень щодо якості чи обсягу наданих позивачем послуг.

Ураховуючи викладене, оскільки сума боргу відповідача в розмірі 138421,44 грн. підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також позивачем за несвоєчасну сплату послуг нарахована пеня в розмірі 1991 грн. та три проценти річних у сумі 238,92 грн.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Поряд із цим, за положеннями статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відповідно до пункту 5.1. договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань по даному договору сторони несуть відповідальність у порядку, передбаченому законодавством України. Сторони встановили, що у випадку порушення зобов`язань за даним договором, що спричинило збитки одній із сторін, відшкодуванню підлягають лише реальні документально підтверджені збитки.

Отже, як убачається із умов договору від 11.04.2019 № 11/04-04, сторонами нарахування пені за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання не передбачено.

Таким чином, оскільки сторонами за порушення обов`язку зі своєчасної оплати наданих послуг (робіт) не погоджено нарахування пені та законом відповідне забезпечення зобов`язання також не передбачене, вимога позивача про стягнення вказаної штрафної санкції з відповідача задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як убачається з умов договору від 11.04.2019 № 11/04-04, сторонами строк оплати відповідачем, як замовником, наданих позивачем послуг не встановлений.

Разом із цим, позивач звертався до відповідача з претензією від 16.06.2022 щодо сплати заборгованості, що отримана відповідачем у сервісі Вчасно 17.06.2022 року.

За арифметичним перерахунком суду нараховані позивачем три проценти річних на суму боргу 138421,44 грн. за період з 25.06.2022 по 15.07.2022 підлягають стягненню в заявленому розмірі 238,92 грн.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статі 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця Великодного Олексія Вікторовича задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» (03057, м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, 6, літ. А, прим. А6-03; ідентифікаційний код 41762679) на користь фізичної особи-підприємця Великодного Олексія Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 138421 (сто тридцять вісім тисяч чотириста двадцять одну) грн. 44 коп. основного боргу, 238 (двісті тридцять вісім) грн. 92 коп. трьох процентів річних, а також 2445 (дві тисячі чотириста сорок п`ять) грн. 88 коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова