ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.07.2023м. СумиСправа № 920/1402/21(920/1102/22)

Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Балицького В.В., розглянувши матеріали справи № 920/1402/21 (920/1102/22)

за позовною заявою: Приватного підприємства Райс-Рімбекс (42700, Сумська обл., м. Охтирка, вул. Залізнична, буд. 44-А, )

в особі ліквідатора арбітражного керуючого Жмакіної Надії Вікторівни (40014, м. Суми, вул. Перекопська, 9),

до відповідачів: 1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); 2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

третя особа: Головне управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13, )

про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності

представники сторін:

позивача: Жмакіна Н.В.;

першого відповідача: не з`явився;

другого відповідача (в режимі відеоконференції): Савочка А.М.;

третьої особи: Іванченко Т.С.

ВСТАНОВИВ:

26.12.2022 ліквідатор ПП Райс-Рімбекс - арбітражний керуючий Жмакіна Н.В. звернулася до Господарського суду Сумської області із заявою, відповідно до якої просить:

визнати недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу від 28.12.2019 року, між ПП "Райс-Рімбекс" та ОСОБА_1 нежитлових будівель та споруд, а саме: склад дерев`яний, загальною площею 279,5 кв.м., літера "Б"; цех майстерня техослуговування, загальною площею 296,3 кв.м., літери "А,а,а1"; цементні ями, літери "Д","Ж","3","К", що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., реєстровий № 1590 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102).

скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 50536406 від 28 грудня 2019 року, вчинений державним реєстратором на нерухоме майно приватним нотаріусом Ковальчук Валентиною Миколаївною, про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 .

витребувати від ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь Приватного підприємства "Райс-Рімбекс" (42700, Сумська область, місто Охтирка, вулиця Залізнична, будинок 44-А; ) нежитлові будівлі та споруди, а саме: склад дерев`яний, загальною площею 279,5 кв.м., літера "Б"; цех майстерня техослуговування, загальною площею 296,3 кв.м., літери "А,а,а1"; цементні ями, літери "Д","Ж","3","К", що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102).

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2022 справу № 920/1102/22 розподілено судді Заєць С.В.

Ухвалою від 28.12.2022 постановлено матеріали заяви № 02-01/797 від 23.12.2022 (вх. №3278 від 26.12.2022) та заяви № 02-01/798 від 23.12.2022 про забезпечення позову (вх. № 3279 від 26.12.2022) (справа № 920/1102/22) передати на розгляд Господарського суду Сумської області в межах справи № 920/1402/21 про банкрутство Приватного підприємства Райс-Рімбекс.

28.12.2022 на підставі Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду зазначені матеріали за №920/1402/21 (№ 920/1102/22) передано судді Яковенку В.В.

Ухвалою від 02.01.2023 суд постановив прийняти позовну заяву Приватного підприємства Райс-Рімбекс в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Жмакіної Надії Вікторівни до розгляду у відокремленому провадженні в межах провадження у справі № 920/1402/21 про банкрутство Приватного підприємства Райс-Рімбекс; здійснювати розгляд справи № 920/1402/21 (920/1102/22) у порядку загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 31.01.2023.

Ухвалою від 31.01.2023 підготовче засідання відкладено на 28.02.2023.

28 лютого 2023 року суд ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів до 03.04.2023; відкласти підготовче засідання на 16.03.2023, 10:40.

14.03.2023 представник ГУ ДПС у Сумській області подав до суду пояснення по справі, в яких просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки сукупність обставин свідчить, що укладення ПП Райс-Рімбекс договору купівлі-продажу нерухомості призвело до його неплатоспроможності, а також спрямовано на завдання шкоди Головному управлінню ДПС у Сумській області.

Судове засідання у справі 16.03.2023 не відбулось з технічних причин, що підтверджується актом суду від 16.03.2023.

Ухвалою від 16.03.2023 суд призначив підготовче засідання на 30.03.2023.

30.03.2023 ліквідатор ПП Райс-Рімбекс арбітражний керуючий Надія Жмакіна подала до суду заяву, в якій просить суд долучити до матеріалів справи копію довідки про орієнтовну ринкову вартість майна, виготовлену ТОВ Консалт-С.

Ухвалою від 30.03.2023 суд постановив відкласти підготовче засідання на 11.04.2023.

04.04.2023 представник другого відповідача подав до суду відзив на заяву про визнання правочину недійсним та витребування майна, в якому просить суд в задоволенні заяви відмовити, зазначивши про те, що майно набуте другим відповідачем на основі правомірного, двостороннього, відплатного та реального правочину; ознаки фраудаторності правочину є надуманими та такими, що спростовуються наявними матеріалами та доказами, позивач безпідставно визначає вказаний правочин як такий, що був укладений у спірний період, тоді як кредиторської заборгованості у ПП Райс-Рімбекс на момент вчинення оспорюваного правочину не існувало, оскільки суми донарахованих податковим органом зобов`язань зі сплати податків не були узгоджені, не являються податковим боргом у розумінні ПК України та будь-яких проваджень по стягненню вказаних сум не існувало; позивач не надає належної оцінки тій обставині, що ОСОБА_2 не є жодним чином афілійованою особою до боржника, не має та не мала відношення до органів управління даним підприємством, жодним чином не знала та не могла знати про умовні фінансові труднощі пов`язані з його діяльністю та можливе виникнення (існування) певних кредиторських заборгованостей вказаного суб`єкта господарювання.

10.04.2023 позивачка подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що вимога про витребування мотивована тим, що ОСОБА_2 хоча і може вважатися добросовісним набувачем, однак майно вибуло поза волею власника та може бути витребуване з дотриманням положень статей 387, 388 ЦК України та гарантій, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою від 11.04.2023 суд постановив закрити підготовче провадження у справі № 920/1402/21 (920/1102/22) та призначити справу № 920/1402/21 (920/1102/22) до судового розгляду по суті на 02.05.2023.

Однак 02.05.2023 розгляд справи не відбувся, оскільки суддя Яковенко В.В. знаходився у відпустці, що унеможливлювало розгляд справи, проте не було підставою для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Ухвалою від 16.05.2023 справу призначено до судового розгляду по суті на 01.06.2023.

Ухвалу суду від 16.05.2023 перший відповідач отримав особисто 22.05.2023, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні 01.06.2023 протокольною ухвалою оголошено перерву до 20.06.2023.

У судовому засіданні 20.06.2023 протокольною ухвалою оголошено перерву до 04.07.2023.

Копії ухвал господарського суду від 28.12.2022, 02.01.2023, 31.01.2023, 30.03.2023, 11.04.2023, 01.06.2023, 20,06,2023, які направлені на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) повернуті на адресу суду з відміткою поштового відділення адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно зі ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З урахуванням вказаних положень ГПК України перший відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Перший відповідач у судові засідання не з`являвся, обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву не подав, причини ненадання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.

Відповідно до п. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно зі статтею 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом у межах наданих йому повноважень створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

У ході ліквідаційної процедури у справі № 920/1402/21 встановлено, що у власності Приватного підприємства «Райс-Рімбекс» перебувало нерухоме майно: нежитлові будівлі та споруди, а саме: склад дерев`яний, загальною площею 279,5 кв.м., літера «Б»; цех майстерня техобслуговування, загальною площею 296,3 кв.м., літери «А,а,а1»; цементні ями, літери «Д», «Ж», « 3», «К», розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102).

Вказаний об`єкт нерухомого майна належав на праві власності боржнику на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ПП «Райс-Рімбекс» та Спільним підприємством виробничого комбінату Сумської облспоживспілки від 23.04.1998 року, зареєстрованого в Охтирському бюро технічної інвентаризації від 29.01.2003 року за № 314.

28.12.2019 між Приватним підприємством «Райс-Рімбекс» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд, а саме: склад дерев`яний, літера «Б»; цех майстерня техобслуговування, літери «А, а, а 1»; цементні ями, літери «Д», «Ж», «З», «К», розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102), посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., реєстровий № 1590.

Відповідно до п. 2.1. договору продаж нежитлових будівель та споруд за домовленістю сторін вчиняється за сім тисяч гривень.

У подальшому вказане нерухоме майно відчужене ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд від 30.06.2020, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М. за реєстровий № 703.

Згідно з п. 1.8 договору купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд від 30.06.2020 правочин вчиняється за згодою чоловіка продавця ОСОБА_3 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час право власності на спірний об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_2 .

Судом з`ясовано, що ОСОБА_3 є єдиним засновником та керівником ПП Райс-Рімбекс станом на дату вчинення оскаржуваного правочину та на дату звернення до суду з цією заявою, що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , що документально підтверджено копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 01.06.2013.

На момент подання ПП Райс-Рімбекс в особі ліквідатора арбітражного керуючого Жмакіної Н.В. заяви про визнання недійсним правочину боржника та застосування наслідків недійсності, провадження у справі № 920/1402/21 про банкрутство ПП Райс-Рімбекс перебувало на стадії ліквідаційної процедури (постанова суду від 31.05.2022).

Відкриття провадження у справі про банкрутство ініційовано Головним управлінням ДПС у Сумській області, про що відповідна заява надійшла до суду 24.12.2021. Провадження у справі відкрито 20.01.2022.

В обґрунтування правових підстав позовних вимог з посиланням на приписи статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ), статей 3 та 13 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) ліквідатор зазначив, що боржник, укладаючи спірний договір, здійснив відчуження майнових активів, за рахунок яких кредитори мали б змогу задовольнити свої вимоги у кризовий для підприємства період, діяв очевидно недобросовісно на шкоду кредитору, з метою уникнення звернення стягнення на майнові активи підприємства за податковим боргом, адже здійснив продаж майна, за заниженою ціною на користь заінтересованої особи дружини ОСОБА_1 . У результаті таких дій боржник не зміг обслуговувати свої борги та став неплатоспроможним.

На думку позивача вказані обставини свідчать про те, що договір купівлі-продажу майна має ознаки фраудаторного правочину - договору, що вчиняється на шкоду кредиторам.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Станом на теперішній час у справі про банкрутство боржника ПП Райс-Рімбекс триває ліквідаційна процедура.

У відповідності до наведених у ст. 1 КУзПБ визначень ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

Банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано КУзПБ, який визначає особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальним у застосуванні при розгляді цих справ.

Згідно з частиною 1 статті 42 КУзПБ господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування (ч. 2 ст. 42 КУзПБ).

Відтак, положення статті 42 КУзПБ розширюють визначені приписами статті 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надають можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після відкриття справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.

При цьому КУзПБ є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норми Цивільного кодексу України, зокрема: щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 61 КУзПБ, ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб тощо.

Особливістю реалізації повноважень арбітражного керуючого у ліквідаційній процедурі є обов`язок ліквідатора здійснити повноту дій, спрямовану на виявлення та повернення активів боржника (ч. 1 ст. 65 КУзПБ).

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Тому будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Слід звернути увагу, що фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: - момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі; - контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); - щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.

Слід зауважити, що цивільні й господарські відносини, у межах яких передбачається виконання обов`язку боржника в майбутньому без забезпечення такого боргу, ґрунтуються в основному на довірі учасників відносин до свого контрагента, а також на впевненості в можливості захистити свої майнові права в спосіб, передбачений законом, зокрема, через суд.

У сучасному українському законодавстві, як і в іноземних правопорядках, оспорювання так званих підозрілих угод божника є одним з найважливіших юридичних інструментів консолідації та збільшення конкурсної маси шляхом повернення до неї майна боржника, переданого іншим особам.

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, викладеного у постанові від 05.04.2023 у справі 920/10/21 (920/868/21), що фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства на підставі пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 ЦК України. У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

Водночас, категорія фраудаторності у галузі банкрутства спрямована на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредиторами, зважаючи, що частина друга статті 96 ЦК України вимагає, щоб юридична особа відповідала за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Тобто боржник має усвідомлювати повне виконання свого обов`язку перед кредитором.

У зв`язку з цим можна розмежувати також критерії фраудаторності: об`єктивний - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; суб`єктивний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18).

У період протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Дії боржника, зокрема, але не виключно, щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредиторами, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Як вбачається, договір купівлі-продажу майна був укладений за два роки до судових процедур банкрутства, тобто у підозрілий період. У той час як з урахуванням вищевказаного в період протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство або після відкриття провадження у справі про банкрутство, дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права його кредиторів, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

Судом установлено, що ухвалою Господарського суду Сумської області від 20.01.2022 у справі № 920/1402/21 про банкрутство ПП Райс-Рімбекс визнано вимоги кредитора Головного Управління ДПС у Сумській області до боржника в сумі 2285458,81 грн податкової заборгованості, витрати по сплаті судового збору в сумі 22700,00 грн. та авансування винагороди арбітражного керуючого в розмірі 58500,00 грн.

В обґрунтування заяви заявник посилався на наявність у боржника заборгованості перед Головним управлінням ДПС у Сумській області у розмірі 2308158,81 грн, з яких: 22700,00 грн судовий збір, 2265716,27 грн податкове зобов`язання, 19742,54 грн єдиний внесок, що підтверджується рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 480/5193/20.

Вказане податкове зобов`язання виникло у зв`язку з тим, що податковим органом протягом 2019 року були проведені камеральні перевірки податкової звітності ПП Райс-Рімбекс, за результатами яких були складені відповідні акти, де були зафіксовані порушення податкового законодавства.

На підставі вказаних актів податковим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення від 17.09.2019.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 480/5193/20 задоволено адміністративний позов ГУ ДПС у Сумській області до ПП Райс-Рімбекс про стягнення 2265716,27 грн податкового боргу.

Отже, боржник, будучи обізнаним про наявність заборгованості підприємства перед органом податкової служби, вчинив правочин з продажу майна підприємства за сумнівно низькою ціною.

Як уже зазначалось вище, згідно з пунктом 2.1. оспорюваного договору купівлі-продажу майнові активи, відчужено за ціною сім тисяч гривень, тобто вартість нерухомого майна загальною площею більше 500 кв.м становить 7000,00 грн.

Відповідно до довідки ТОВ Консалт-С про орієнтовну вартість майна станом на дату вчинення оспорюваного правочину 28.12.2019 орієнтовна ринкова вартість нежитлової нерухомості за адресою Сумська область, м. Охтирка, вул. Перемоги, 106 складає 791766,00 грн.

Отже, надані докази у сукупності свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів у позивача щодо адекватності ціни майна, за яку був вчинений його продаж у грудні 2019 року.

Поряд із наведеним суд вважає, що договір купівлі-продажу майна був вчинений з метою зменшення активів боржника без будь-якої розумної ділової мети та економічного обґрунтування на невигідних для нього умовах.

Окрім того судом встановлено, що боржник здійснив відчуження майна на користь заінтересованої особи, оскільки ОСОБА_3 був на дату укладення оспорюваного договору керівником та єдиним засновником ПП Райс-Рімбекс, ОСОБА_1 його близька родичка дружина, а відтак, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є в розумінні положень, зокрема, статті 1 КУзПБ, заінтересованими особами стосовно боржника ПП «Райс-Рімбекс» від імені якого та на користь якого здійснювалось відчуження майна, що є безпосереднім порушенням прав й інтересів податкового органу ГУ ДПС у Сумській області як кредитора боржника у справі про банкрутство та інших потенційних кредиторів (наявна інформація в цій справі свідчить, що на час укладення спірних правочинів на примусовому виконанні знаходилася постанова Управління Держпраці у Сумській області про накладення на боржника штрафу в розмірі 1 001 520 грн, що є невиконаним, а відповідне виконавче провадження зупиненим).

Оскільки оспорюваний правочин вчинений у грудні 2019 року (тобто за два роки, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство (20.01.2022), це відповідно до приписів статті 42 КУзПБ ставить під сумнів справедливе задоволення вимог кредитора у справі про банкрутство ПП Райс-Рімбекс.

«Недійсність» за статтею 42 КУзПБ перш за все пов`язується з оцінкою дій боржника, виконання яких мало негативні наслідки для боржника у вигляді зменшення його майнових активів та неплатоспроможності, а наслідком правового регулювання за цією статтею є повернення у ліквідаційну масу майна боржника та унеможливлення боржником зловживаючи своїми правами, вчинення дій на шкоду кредиторам.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, яка передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора

З огляду на викладене, враховуючи, що за оспорюваним договором купівлі-продажу, який укладено у період протягом двох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство ПП Райс-Рімбекс, тобто у підозрілий період, між заінтересованими особами, при цьому за наявності значних боргових зобов`язань перед кредиторами, сумнівна низька ціна, за яку був здійснений продаж майна, судом установлено, що оспорюваний правочин було вчинено з метою уникнення задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що є предметом продажу за такими договорами, а відтак боржник використав правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам його кредитора, в той час, як особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів, а угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Усе вищезазначене свідчить про спрямованість волі ПП Райс-Рімбекс не на досягнення розумної ділової мети, а на виведення активів боржника та завдання йому збитків, з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань та порушення прав кредиторів.

Вибуття майна з володіння власника на підставі фраудаторного правочину свідчить про відсутність у нього волі на законне відчуження цього майна, оскільки за таким правочином воля власника спрямована не на правомірну реалізацію свого права власності, а на зловживання ним для досягнення неправомірної цілі - завдання шкоди кредиторам та безпідставне зменшення своїх активів.

Воля власника на відчуження майна може бути виражена виключно в рамках здійснення права власності. Тоді як у відносинах між боржником та його керівником, єдиним учасником (засновником) мало місце не здійснення права власності, а використання боржником свого права власності з іншою метою, яка не захищається позитивним правом.

Тому укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень та споруд від 28.12.2019, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., унаслідок недобросовісних, та таких, що суперечать інтересам ПП Райс-Рімбекс, дій його керівника, єдиного учасника (засновника) ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_1 , а також укладення цього договору фактично в особистих інтересах такого учасника (засновника), свідчить про відсутність волі ПП Райс-Рімбекс як юридичної особи на відчуження нерухомого майна та споруд.

З урахуванням наведених правових норм та обставин справи суд дійшов висновку про те, що спірний правочин, підлягає визнанню недійсним.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону в Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Частиною 8 ст. 18 Закону передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Суд дійшов висновку, що вимоги про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 50536406 від 28.12.2019, вчинений державним реєстратором на нерухоме майно про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Ковальчук Валентиною Миколаївною, про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 , є похідними вимогами від вимог про визнання недійсним договору, та залежать від наявності самого порушеного права позивача.

З огляду на викладене позовні вимоги позивача щодо відновлення права власності ПП «Райс-Рімбекс» на нерухоме майно та скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.12.2019, вчинений державним реєстратором на нерухоме майно приватним нотаріусом Ковальчук В.М., про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 , які є похідними від позовних вимог про визнання недійсним договору та стосуються наслідків визнання цього договору недійсним, також підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про витребування майна у ОСОБА_2 на користь ПП Райс-Рімбекс.

Доводи другого відповідача про те, що майно боржника було відчужене за оплатним, нотаріально посвідченим правочином, ОСОБА_2 не є афілійованою особою до ПП «Райс-Рімбекс», не знала і не могла знати про фінансові труднощі пов`язані з його діяльністю, відхиляються судом, оскільки факт укладення боржником у підозрілий період правочину, за яким здійснено відчуження активів підприємства на користь заінтересованої особи (у даному випадку близького родича керівника боржника ОСОБА_3 , дружини ОСОБА_1 ) є самостійно безумовною підставою для визнання такого правочину недійсним в порядку ч. 2 ст. 42 КУзПБ.

При цьому суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що укладення боржником спірного правочину від 28.12.2019 мало на меті здійснення розрахунків за наявним у боржника на дату укладення правочину податкового боргу перед ГУ ДПС у Сумській області та іншими кредиторами, а також відсутні докази здійснення боржником безпосередньо погашення кредиторської заборгованості за рахунок отриманих коштів.

Суд констатує, що ОСОБА_1 є недобросовісним набувачем, а ОСОБА_2 - добросовісним. Поряд з цим суд зауважує, що матеріали справи не містять документів на підтвердження сплати останньою ОСОБА_1 коштів за договором купівлі-продажу від 30.06.2020, мети придбання нею такої нерухомості та реалізації нею повноважень власника щодо належного їй майна в господарській та/або іншій незабороненій законом діяльності після укладення угоди.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, тобто від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У разі, коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Таким чином, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України).

Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Слід зазначити, що від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного лише в передбачених законом випадках , а саме відповідно до ст. 388 ЦК України.

Слід вказати на те, що волею є детерміноване i мотивоване бажання особи досягти поставленої мети. Сама по собі воля не тягне юридичних наслідків для відповідної особи. Волевиявлення - прояв волі особою зовні, завдяки чому воля стає доступною для сприйняття іншими особами.

Чинне законодавство України не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності волі у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

У цьому випадку спірне майно вибуло з володіння Приватного підприємства Райс-Рімбекс не з його волі, адже правочин було укладено не з метою розвитку виробництва та отримання прибутку, а з метою ухилення від задоволення зобов`язань перед іншими кредиторами.

Як установлено судом, вибуття спірного майна відбулось поза волею боржника, що надає законні підстави для витребування майна у добросовісного набувача в порядку частини 1 статті 388 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбаченим цим Кодексом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ураховуючи, що спір виник внаслідок недобросовісних дій першого відповідача, судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 28.12.2019, між ПП «Райс-Рімбекс» та ОСОБА_1 нежитлових будівель та споруд, а саме: склад дерев`яний, загальною площею 279,5 кв.м., літера «Б»; цех майстерня техобслуговування, загальною площею 296,3 кв.м., літери «А,а,а1»; цементні ями, літери «Д», «Ж», «З», «К», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., реєстровий № 1590 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102).

3. Скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 50536406 від 28 грудня 2019 року, вчинений державним реєстратором на нерухоме майно приватним нотаріусом Ковальчук Валентиною Миколаївною, про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 .

4. Витребувати від ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь Приватного підприємства «Райс-Рімбекс» (42700, Сумська область, місто Охтирка, вулиця Залізнична, будинок 44-А; ) нежитлові будівлі та споруди, а саме: склад дерев`яний, загальною площею 279,5 кв.м., літера «Б»; цех майстерня техобслуговування, загальною площею 296,3 кв.м., літери «А,а,а1»; цементні ями, літери «Д», «Ж», « 3», «К», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102).

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного підприємства Райс-Рімбекс (42700, Сумська обл., м. Охтирка, вул. Залізнична, буд. 44-А, ) 4962,00 грн (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві гривні) судового збору.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне рішення складено 05.07.2023.

Суддя В.В. Яковенко