РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.07.2023Справа № 910/6285/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень"

до Фізичної особи-підприємця Леонової Ольги Геннадіївни

про стягнення 304 789,12 грн.,

Без виклику (повідомлення) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Банк інвестицій та заощаджень" (далі - позивач, Банк) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Леонової Ольги Геннадіївни (далі - відповідач, Підприємець) про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 304 789,12 грн., з яких: 233 333,36 грн. - основний борг, 28,25 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 09.06.2022 року по 18.04.2023 року, 71 427,51 грн. - заборгованості за комісією, що виникла у період з 16.02.2022 року по 18.04.2023 року.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на неналежне виконання Підприємцем умов укладеного між сторонами 19.05.2021 року кредитного договору № SME/BC/04-30 в частині своєчасного повернення отриманих від Банку кредитних коштів та інших платежів, у зв`язку з чим за відповідачем утворилася заборгованість у вищевказаному розмірі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.04.2023 року відкрито провадження у справі № 910/6285/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копія ухвали від 27.04.2023 року про відкриття провадження у справі № 910/6285/23 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення, з відповідним трек-номером 403 на адресу місця проживання відповідача, зазначену в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02068, місто Київ, проспект Бажана, будинок 1-М, квартира 219.

Проте, зазначене відправлення підприємством поштового зв`язку вручене відповідачу не було.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

Крім цього, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 27.04.2023 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 27.04.2023 року, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25.01.2006 року в цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.05.2021 року між Підприємцем (позичальник) та позивачем (Банк) був укладений кредитний договір № SME/BC/04-30 (далі - Договір), за умовами якого Банк надає відповідачу кредит у сумі 300 000,00 грн. на цілі, зазначені у пункті 1.4 цього Договору, а позичальник зобов`язується своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені цим Договором, використати кредит за цільовим призначенням, виконати інші умови цього Договору та повернути Банку кредит у терміни, встановлені цим Договором.

Означений правочин підписаний уповноваженим представником Банку та Підприємцем, а також скріплений відбитком печатки позивача.

За умовами пунктів 1.2, 1.3 Договору розмір процентів за користування кредитом складає 0,01 % річних. Додатково позичальник щомісяця сплачує на користь Банку комісію за супроводження кредиту в розмірі 1,49 % від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 Договору.

Позичальник зобов`язаний повернути кредит Банку 15 травня 2024 року.

Сторони дійшли згоди встановити графік повернення кредиту та сплати інших платежів, що наведений у Додатку № 1 до цього Договору.

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що кредит надається для поповнення обігових коштів, придбання основних засобів, рефінансування кредитної заборгованості.

Згідно з пунктом 4.2 Договору кредит надається в безготівковій формі в день укладення цього Договору шляхом перерахування з рахунку для обліку кредитної заборгованості на рахунок позичальника, зазначений у пункті 11.2 цього Договору.

Відповідно до пункту 8.2 цієї угоди надання кредиту здійснюється у відповідності з його цільовим призначенням, визначеним у пункті 1.4 цього Договору, шляхом переказу коштів з рахунку з обліку кредитної заборгованості, зазначеного у пункті 11.3 цього Договору, на поточний рахунок позичальника, зазначений у пункті 11.2 цього Договору. Для цілей цього Договору днем надання кредиту вважається день списання його суми з рахунку з обліку кредитної заборгованості по реквізитах, зазначених у абзаці першому цього пункту.

З матеріалів справи вбачається, що 19.05.2021 року на виконання умов Договору Банк надав відповідачу погоджену сторонами суму кредитних коштів у розмірі 300 000,00 грн. шляхом переказу коштів з рахунку з обліку кредитної заборгованості на поточний рахунок позичальника, виконавши таким чином взяті на себе договірні зобов`язання. На підтвердження зазначених обставин позивач надав суду відповідну виписку з банківського рахунку Підприємця.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що проценти нараховуються щомісяця на суму кредиту, що фактично надана позичальнику і не повернута Банку протягом всього строку наявності такої суми, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. При цьому, день надання кредиту враховується, а день повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів. Комісія за супроводження кредиту нараховується щомісяця на суму кредиту, зазначену в пункті 1.1 Договору.

За умовами пункту 5.2 Договору проценти та комісії, нараховані за місяць, позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця не пізніше 15 календарного дня місяця, наступного за місяцем, в якому такі проценти та комісії були нараховані. Проценти та комісії, нараховані за місяць, в якому відбувається повне повернення кредиту, повинні бути сплачені не пізніше дня повернення кредиту.

Пунктом 5.4 даного правочину унормовано, що у випадку, якщо строк погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в Додатку № 1 до цього Договору, припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, визначений відповідно до законодавства України, то позичальник має здійснити погашення заборгованості за кредитом не пізніше наступного робочого дня відповідного строку, встановленого для вчинення певної дії.

Згідно з пунктами 7.1, 8.3 Договору позичальник зобов`язується повернути Банку кредит у термін, зазначений у пункті 1.3 цього Договору. Повернення кредиту до настання зазначеного терміну вважається достроковим. У випадках, передбачених цим Договором або чинним законодавством України, позичальник зобов`язаний на вимогу Банку повернути кредит достроково.

Всі платежі позичальника за цим Договором (повернення кредиту, сплата процентів, комісій та інших платежів) здійснюються шляхом переказу коштів з будь-якого поточного рахунка позичальника на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в Банку, та в цей же день перераховуються на погашення заборгованості за цим Договором. Для цілей цього Договору днем здійснення позичальником будь-якого платежу за цим Договором вважається день зарахування коштів на рахунок, зазначений у першому абзаці цього пункту Договору.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що всупереч положенням вищенаведеного Договору та Графіку повернення кредиту (Додаток № 1 до цього Договору), відповідач взяті на себе за цією угодою обов`язки по поверненню кредиту та сплаті процентів і комісії виконував неналежним чином, припинивши з лютого 2022 року сплачувати кредитні платежі.

За змістом пункту 9.5 Договору суттєвим порушенням позичальником цього Договору вважається, зокрема, повне або часткове неповернення кредиту у строки, визначені пунктом 1.3 цього Договору.

Пунктом 9.6 Договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, сплати комісії за супроводження кредиту і виконання усіх інших зобов`язань позичальника за цим Договором та після їх виконання в односторонньому порядку розірвати цей Договір у разі, зокрема, суттєвого порушення позичальником цього Договору.

Відповідно до пункту 10.9 Договору будь-які повідомлення, попередження та інший обмін інформацією між сторонами, що стосуються цього Договору, незалежно від того, передбачені вони цим Договором або ні, мають юридичну силу, якщо вони викладені письмово і направлені іншій стороні на її поштову адресу рекомендованим або цінним листом (телеграмою) або доведені до відома іншої сторони кур`єром під розписку.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем Договору та суттєвим порушенням його умов, 29.03.2023 року позивач звернувся до відповідача з вимогою від 06.02.2022 року № 01-9/04/163-БТ щодо дострокового повернення кредиту за Договором (протягом 30 календарних днів з дня отримання цієї вимоги).

Надсилання Банком вказаного листа на зареєстровану адресу позичальника підтверджується наявними у матеріалах справи копіями фіскального чеку від 29.03.2023 року, списку згрупованих відправлень за 29.03.2023 року та опису вкладення у цінний лист із зазначенням трек-номера відправлення 514.

Проте, вищенаведене відправлення отримане відповідачем не було, а наявна у Підприємця заборгованість за Договором останнім у добровільному порядку не сплачена.

З урахуванням наведених обставин, Банк звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів шляхом стягнення з позичальника вищенаведених сум грошових коштів у судовому порядку.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За умовами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із статтею 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 10561 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Як підтверджено матеріалами справи, позивач взяті на себе зобов`язання за Договором виконав належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти в сумі 300 000,00 грн., у той час як Підприємцем допущено суттєве порушення умов Договору в частині своєчасної сплати кредитних коштів, комісії та процентів за користування кредитом.

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як було встановлено судом, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем Договору та суттєвим порушенням його умов, 29.03.2023 року позивач звернувся до відповідача з вимогою від 06.02.2022 року № 01-9/04/163-БТ щодо дострокового повернення кредиту за Договором (протягом 30 календарних днів з дня отримання цієї вимоги). Проте такі вимоги позивача виконані відповідачем не були.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи те, що станом на 18.04.2023 року сума заборгованості Підприємця зі сплати основного боргу за кредитом в розмірі 233 333,36 грн., а також сума його простроченої заборгованості за нарахованими з 09.06.2022 року по 18.04.2023 року процентами у сумі 28,25 грн. та заборгованості за комісією, що виникла у період з 16.02.2022 року по 18.04.2023 року, у розмірі 71 427,51 грн., підтверджені належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Банку про стягнення з Підприємця вищенаведених сум грошових коштів.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач під час розгляду справи не скористався своїм правом на подання відзиву, як і не надав доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення кошти, що становлять основний борг, комісію та проценти за кредитом.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що відповідач не надав доказів належного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Банку.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Леонової Ольги Геннадіївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" (04119, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 83-Д; ) 233 333 (двісті тридцять три тисячі триста тридцять три) грн. 36 коп. основного боргу, 28 (двадцять вісім) грн. 25 коп. заборгованості за процентами, 71 427 (сімдесят одну тисячу чотириста двадцять сім) грн. 51 коп. заборгованості за комісією та 4 571 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят одну) грн. 84 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 04.07.2023 року.

Суддя В.С. Ломака