РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.07.2023Справа № 910/4872/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії Центр охорони

здоров`я»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем терапії»

про стягнення 1.191.236,28 грн

Представники сторін: не викликались

Суть спору :

29.03.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем терапії» про стягнення 1.191.236,28 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору оренди № 4836 нерухомого майна, що належить до державної власності від 29.12.2009 (далі - договір) та додаткового договору № 1 від 23.03.2016, відповідачу передано у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення, площею 403,6 кв.м розміщене за адресою: м. Київ, вул. М.Коцюбиського, 8а, на другому поверсі будівлі, що підтверджується актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 23.03.2016, підписаного сторонами. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, 09.06.2021 останнім було надано Графік погашення заборгованості по орендній платі № 5 від 01.06.2021 (вх. № 561 від 09.06.2021) (надалі - графік), який було погоджено позивачем. Згідно погодженого графіку відповідачем визнано заборгованість по орендній платі за договором у сумі 2.457.243,26 грн та закріплено зобов`язання рівними сумами, а саме 204.770,27 грн кожен місяць протягом червня 2021 - травня 2022 року погасити заборгованість по орендній платі. З січня 2022 року відповідачем в односторонньому порядку припинено погашення заборгованості по орендній платі за договором. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивачем було направлено відповідачу претензію № 585 від 17.08.2022 з вимогою сплати заборгованість. У відповіді на претензію позивача, відповідач листом за № 6 від 22.08.2022 просить відтермінувати оплату на час дії військового стану. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з останнього 1.191.236,28 грн, з яких 1.023.851,51 грн основного боргу, 149.948,44 грн інфляційних втрат та 17.436,33 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/4872/23 від 05.04.2023 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

13.04.2023 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 відкрито провадження у справі № 910/4872/23 та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою суду встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі до суду відзиву на позов у відповідності до вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 20.04.2023 було 21.04.2023 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 527 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01054, м. Київ, вул. М.Коцюбинського, 8-А.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 20.04.2023, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 28.04.2023, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 527.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 20.04.2023 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дане рішення постановлено з перевищенням встановленого наведеною нормою строку, проте у розумний строк, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києві (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем терапії» (орендар, відповідач) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4836 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення (далі - майно) площею 403,6 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Коцюбинського,8а, на другому поверсі будівлі, що перебуває на балансі Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня № 1 ст. Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця» (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.05.2009 і становить 3.076.912,00 грн.

Згідно з п. 1.2 договору майно передається в оренду з метою розміщення приватного закладу охорони здоров`я за спеціалізацією кардіологія та інтервенційної кардіології з блоком інтенсивної терапії.

23.03.2016 між Публічним акціонерним товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем терапії» (орендар, відповідач) укладено додатковий договір № 1 до договору № 4836 від 29.12.2009, відповідно до якого встановлено, що орендодавцем майна, визначеного за договором № 4826 від 29.12.2009 є ПАТ «Укрзалізниця», замінено Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня № 1 ст. Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця» (Балансоутримувач) на Структурний підрозділ «Київська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 1» філії «Центр охорони здоров`я» ПАТ «Українська залізниця».

Також 23.03.2016 між Публічним акціонерним товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем терапії» складено акт приймання-передачі нерухомого майна, відповідно до якого орендодавець передав, а оренда прийняв в строкове платне користування нерухоме майно (далі - об`єкт оренди) - нежитлове приміщення дитячого корпусу на другому поверсі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Коцюбинського, 8а, площею 403,6 кв. м, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.05.2009 і становить 3.076.912,00 грн.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не виконано основного обов`язку орендаря внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті орендної плати за період з січня по травень 2022 року у розмірі 1.023.851,51 грн. За неналежне виконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 149.948,44 грн та 17.436,33 грн 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та шостою статті 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У частині 1 статті 284 Господарського кодексу України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Згідно ч. 1 ст. 773 Цивільного кодексу України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п. 10.1 договору його укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 29.12.2009 до 29.12.2010 включно.

Додатковим договором № 1 від 23.03.2016 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє з 01.12.2015 по 31.03.2016 включно.

Додатковим договором № 2 від 31.10.2016 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє до 31.10.2016 включно.

Додатковим договором № 3 від 06.12.2016 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє до 31.03.2017 включно.

Додатковим договором № 4 (неможливо встановити дату, оскільки подана копія неналежної якості) внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє до 30.06.2017 включно.

Додатковим договором № 5 від 26.09.2017 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє до 31.10.2017 включно.

Додатковим договором № 6 від 04.12.2017 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє до 31.12.2017 включно.

Додатковим договором № 7 від 12.01.2018 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє до 31.03.2018 включно.

Додатковим договором № 8 від 18.04.2018 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено, що договір діє до 30.06.2018 включно.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 Господарського кодексу України).

Пунктом 10.4 договору визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату подовження цього договору.

Статтею 764 Цивільного кодексу України регламентовано, що якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно з ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, нормами законодавства передбачено, що договір оренди продовжується на той самий термін, на який його було укладено, у разі відсутності заяви однієї із сторін про його припинення, поданої протягом визначеного законом строку.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що протягом місяця після 30.06.2018, 30.06.2019 та 30.06.2020 жодною із сторін договору не було виявлено небажання продовжувати договірні відносини, а отже договір був сторонами неодноразово продовженим, останній раз до 30.06.2021 включно.

В матеріалах наявна претензія позивача № 612 від 02.06.2021, в якій позивач повідомляє відповідача про припинення 30.06.2021 договору № 4836 від 29.12.2009 договору строк дії закінчується 19.06.2021 та зазначено про необхідність повернення об`єкта оренди по акту приймання-передачі у строк до 03.07.2021 та сплатити заборгованість по орендні платі.

Як свідчать матеріали справи дану претензію було надіслано відповідачу 03.06.2021 рекомендованою кореспонденцією за № 164 на адресу: 01054, м. Київ, вул. Коцюбинського, 8а та рекомендованою кореспонденцією № 156 на адресу: 03055, м. Київ, пр. Перемоги, 22, що підтверджується описами вкладення у цінний лист від 03.06.2021.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 10.6.1 договору він припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Судом встановлено, що сторонами не укладались інші додаткові договори про продовження дії договору № 4836 від 29.12.2009, оскільки у матеріалах справи будь-які інші договори відсутні та сторонами не подані. За таких обставин договір є припиненим з 01.07.2021.

Згідно з п. 5.10 договору у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві та балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Відповідно до п. 10.9 договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю та балансоутримувачу.

Згідно з умовами п. 10.10 договору майно вважається поверненим орендодавцю та балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Відповідний акт повернення приміщень з оренди орендарем орендодавцю та балансоутримувачу сторонами не поданий.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Відповідно до п. 3.1 договору (в редакції додаткового договору № 1 від 23.03.2016) орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою К;кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 107.357,96 грн без ПДВ.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з п. 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 3.6 договору (в редакції додаткового договору № 1 від 23.03.2016) орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним.

У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції (п. 3.11 договору).

З позовної заяви вбачається що період заборгованості відповідача становить з січня по травень 2022 року, тобто після припинення дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Зі змісту всіх вищенаведених норм вбачається, що договір оренди є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку його дії зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору, а припинення такого договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором оренди є правомірним, якщо воно відповідає його умовам та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Таким чином, користування майном після припинення договору оренди є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) і регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

З викладеного вбачається, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору оренди (до спливу строку його дії), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Подібний правовий висновок викладений в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19, Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 904/342/19, від 08.07.2021 у справі № 904/6063/19, від 23.06.2021 у справі № 908/3593/19, від 27.10.2021 у справі № 910/8531/20.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідними умовами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом наведених норм із закінченням строку договору найму (оренди), на який його було укладено, за наявності заперечень наймодавця щодо подальшого користування наймачем майном, договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії договору є невиконанням зобов`язання за цим договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Неустойка згідно із наведеною нормою розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Слід зазначити, що відповідно до п. 10.11 договору якщо орендар не виконує обов`язок щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі 10% за користування майном за час прострочення.

Зі змісту даного пункту вбачається, що сторонами передбачено відсотковий розмір проте не визначено його відношення до якої-небудь суми, що виключає можливість нарахування неустойки, а отже фактично сторонами не встановлено розмір неустойки.

Невиконання наймачем передбаченого ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Водночас неустойка за ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19,

Враховуючи викладене, та те, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої орендної плати за період з січня по травень 2022року, тоді як судом встановлено, що дія договору припинена з 01.07.2021, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача орендної плати у розмірі 1.023,851,51 грн та про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Крім цього, суд вважає зазначити, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/14635/22 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем терапії» про стягнення 2 298 674,89 грн, за наслідками розгляду якої постановлено рішення від 16.03.2023 зі змісту якого вбачається наступне

19.01.2022 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем терапії» укладено договір оренди нерухомого майна № ЦОЗ/ТН-2017, відповідно до п. 1.1 якого на умовах та в порядку, визначених цим договором, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 403,6 кв.м, а саме: нежитлове приміщення другого поверху шестиповерхової будівлі дитячого стаціонару (літ. А1) Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті №1, розташоване в м. Київ, яке знаходиться за адресою: вул. Михайла Коцюбинського, 8а, на другому поверсі шестиповерхового будинку, загальною площею 4726 кв.м (далі - майно), в тому числі коефіцієнт загальних площ 0,09% згідно з планом за поверхами, з викопіюванням з поповерхового плану відповідно до акта приймання-передачі майна, що складає невід`ємну частину цього договору.

Майно надається орендарю для його використання за цільовим призначенням - для розміщення закладу, який досліджує проблеми терапії (п. 1.3 договору).

19.01.2022 між сторонами укладено та підписано і скріплено печатками товариств акт приймання-передачі майна, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв відповідно до умов договору № ЦОЗ/ТН-2017 від 19.01.2022 за адресою: вул. Михайла Коцюбинського, 8а нежитлове приміщення другого поверху шестиповерхової будівлі дитячого стаціонару (літ. А1) Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті №1, згідно з планом за поверхами. Загальна площа приміщень, прийнятих в оренду - 403,6 кв.м.

Отже, правовідносини між сторонами з приводу оплати орендної плати за користування спірними приміщеннями з січня 2022 року регулюються договором № ЦОЗ/ТН-2017 від 19.01.2022.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті орендної плати, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 149.948,44 грн інфляційних втрат та 17.436,33 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову в частині стягнення орендної плати, не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині щодо стягнення нарахованих позивачем 149.948,44 грн інфляційних втрат та 17.436,33 грн 3% річних, які є похідними.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» необґрунтовані та задоволенню не підлягають ьповністю.

У п. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява № 63566/00) «Проніна проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Інші доводи учасників справи судом не досліджуються, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова