РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2023Справа № 910/28/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., за участю секретаря судового засідання Гаврищук К.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (вул. Лейпцизька 1-а, м. Київ, 01015)

до Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд - 2" (вул. Н. Ополчення, 26а, м. Київ, 03151)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) фізичні особи:

1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), 2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), 3) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), 4) ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), 5) ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), 6) ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ), 7) ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ), 8) ОСОБА_8 ( АДРЕСА_4 ), 9) ОСОБА_9 ( АДРЕСА_5 ), 10) ОСОБА_10 ( АДРЕСА_6 ), 11) ОСОБА_11 ( АДРЕСА_7 ), 12) ОСОБА_12 ( АДРЕСА_7 ), 13) ОСОБА_13 ( АДРЕСА_8 ), 14) ОСОБА_14 ( АДРЕСА_9 ), 15) ОСОБА_15 ( АДРЕСА_10 ), 16) ОСОБА_16 ( АДРЕСА_10 ), 17) ОСОБА_17 ( АДРЕСА_10 ), 18) ОСОБА_18 ( АДРЕСА_10 ), 19) ОСОБА_19 ( АДРЕСА_10 ), 20) ОСОБА_20 ( АДРЕСА_11 ), 21) ОСОБА_21 ( АДРЕСА_11 ), 22) ОСОБА_22 ( АДРЕСА_12 ), 23) ОСОБА_23 ( АДРЕСА_12 ), 24) ОСОБА_24 ( АДРЕСА_13 ), 25) ОСОБА_25 ( АДРЕСА_13 ), 26) ОСОБА_26 ( АДРЕСА_13 ), 27) ОСОБА_27 ( АДРЕСА_14 ), 28) ОСОБА_28 ( АДРЕСА_14 ), 29) ОСОБА_29 ( АДРЕСА_15 ), 30) ОСОБА_30 ( АДРЕСА_15 ), 31) ОСОБА_31 ( АДРЕСА_16 ), 32) ОСОБА_32 ( АДРЕСА_16 ), 33) ОСОБА_33 ( АДРЕСА_17 ), 34) ОСОБА_34 ( АДРЕСА_17 ), 35) ОСОБА_35 ( АДРЕСА_18 ), 36) ОСОБА_36 ( АДРЕСА_18 ), 37) ОСОБА_37 ( АДРЕСА_19 ), 38) ОСОБА_38 ( АДРЕСА_19 ), 39) ОСОБА_39 ( АДРЕСА_20 ), 40) ОСОБА_40 ( АДРЕСА_20 ), 41) ОСОБА_41 ( АДРЕСА_20 ), 42) ОСОБА_42 ( АДРЕСА_20 ), 43) ОСОБА_43 ( АДРЕСА_20 ), 44) ОСОБА_44 ( АДРЕСА_21 ), 45) ОСОБА_45 ( АДРЕСА_21 )

про стягнення 395 656,06 грн.

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд - 2" (вул. Н. Ополчення, 26а, м. Київ, 03151)

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (вул. Лейпцизька 1-а, м. Київ, 01015)

про визнання зобов`язання припиненим

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): ОСОБА_46

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): ОСОБА_47

треті особи 2, 4-12, 14-45, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): не з`явилися.

треті особи 1, 3, 13, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 - особисто

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд - 2" про стягнення 395 656,06 грн., а саме 363 109,07 грн. основного боргу, 10 387,15 грн. пені, 18 155,45 грн. штрафу, 1 731,17 грн. процентів річних та 2 273,22 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати фактично спожитих послуг з водопостачання та водовідведення згідно Договору № 08817/4-1-09 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 29.09.2009 року, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані пеня, штраф, проценти річних та втрати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 року, за результатами розгляду заяви про усунення недоліків позовної заяви, останню прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/28/21, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та відповідне клопотання позивача, оскільки ціна позову у даній справі не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, господарським судом на підставі частини 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Від позивача - Приватного акціонерного товариства «АК «Київводоканал» 10.03.2021 року надійшло клопотання № 695/12 від 09.03.2021 року про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, яке судом долучено до матеріалів справи.

Через відділ діловодства 19.03.2021 року від відповідача - Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд - 2" надійшов відзив на позовну заяву № 77 від 19.03.2021 року з доказами його надсилання на адресу позивача, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись при цьому на факт розірвання спірного договору в односторонньому порядку за ініціативою абонента та відсутності споживання послуг за таким правочином, а також відсутність правових підстав для нарахування оплати за послуги, які відповідачем не отримуються. Відзив судом долучено до матеріалів справи.

Від позивача 31.03.2021 року через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив №1039/12 від 29.03.2021 року з доказами її надсилання на адресу відповідача, в якій ПАТ «АК «Київводоканал» не погоджується з доводами відповідача та наголошує на хибності висновків відповідача про розірвання договору. Відповідь на відзив судом долучена до матеріалів справи.

Також через відділ діловодства 19.03.2021 року через надійшла зустрічна позовна заява № 78 від 19.03.2021 року Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд - 2" до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про визнання зобов`язань ПАТ «Трест «Киїміськбуд-2» за Договором № 08817/4-1-09 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 29.09.2009 року припиненими з 01.12.2018 року.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) посилається на те, що спірний договір є розірваним в односторонньому порядку згідно з пунктом 7.2 Договору та на підставі статей 651, 653 Цивільного кодексу України, про що ПАТ «АК «Київводоканал» було отримано повторно повідомлення №1065 від 29.10.2018 року про розірвання дії договору водопостачання та водовідведення та на підставі Наказу №53 від 20.08.2018 року про вивід гуртожитку по АДРЕСА_1 з експлуатації у зв`язку з його аварійністю. Отже, зобов`язання є припиненими з 01.12.2018 року відповідно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд - 2" до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про визнання зобов`язань за договором припиненими, об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом у справі № 910/28/21, призначено підготовче судове засідання у справі на 12.05.2021 року.

Судом доведено до відома, що до початку судового засідання через канцелярію суду від відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) 15.04.2021 року надійшов відзив на зустрічний позов №11/21 від 14.04.2021 року з доказами його надсилання на адресу позивача за зустрічним позовом, в якому ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" зустрічні позовні вимоги не визнає та зазначає, що умовами спірного договору не передбачено право позивача за зустрічним позовом на його розірвання в односторонньому порядку. Оскільки позивач за зустрічним позовом не звертався до суду з позовом про розірвання спірного договору, такий договір є чинним та зобов`язання за цим договором повинні виконуватися сторонами. Відзив на зустрічний позов судом долучено до матеріалів справи.

В свою чергу, через канцелярію суду 16.04.2021 року від позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов №0117 від 16.04.2021 року з доказами його надсилання на адресу іншої сторони, відповідно до якої ПАТ "Трест "Київміськбуд - 2" наголошує на наявності у нього права на розірвання спірного Договору в односторонньому порядку на підставі пункту 7.2 Договору. Відповідь на відзив судом долучена до матеріалів справи.

Крім того, 28.04.2021 року через канцелярію суду від відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічний позов №13/21 від 27.04.2021 року, відповідно до яких ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" наголошує на тому, що відключення гуртожитку по АДРЕСА_22 , у якому проживають сім`ї з малолітніми дітьми, від мереж водопостачання та водовідведення несе не тільки непередбачувані негативні наслідки соціального, екологічного та санітарно-епідеміологічного характеру, а є незаконним, оскільки відключення абонентів приватного сектору (фізичних осіб) від мереж централізованого водопостачання є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем. Заперечення судом долучені до матеріалів справи.

Також через канцелярію суду 07.05.2021 року від позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) надійшли пояснення на заперечення №0137 від 07.05.2021 року з доказами його надсилання на адресу іншої сторони, відповідно до яких ПАТ "Трест "Київміськбуд - 2" зазначає, що посилання ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" на норми антимонопольного законодавства жодним чином не стосуються предмету даного спору. Пояснення судом долучені до матеріалів справи.

Разом з цим, через канцелярію суду 19.05.2021 року від відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) надійшла відповідь на пояснення №15/21 від 18.05.2021 року, відповідно до якої ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" зазначає, що ПАТ "Трест "Київміськбуд - 2" несе відповідальність за оплату послуг, що надаються ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" по будинку за адресою АДРЕСА_1. Крім того, розірвання Договору №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року в односторонньому порядку зі сторони ПАТ "Трест "Київміськбуд - 2" є неможливим. Відповідь на пояснення судом долучена до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 30.06.2021 року.

У судовому засіданні 30.06.2021 року протокольною ухвалою оголошено перерву до 22.07.2021 року.

Проте, у зв`язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному, призначене на 22.07.2021 року судове засідання не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року розгляд справи по суті призначено на 19.08.2021 року.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 19.08.2021 року протокольною ухвалою оголошено перерву на 22.09.2021 року.

Судом доведено до відома сторін, що до початку судового засідання через канцелярію суду 22.09.2021 року від ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" надійшли додаткові пояснення №24/21 від 16.06.2021 року з доказами їх надсилання на адресу іншої сторони, в яких позивач за первісним позовом з посиланням на норми чинного законодавства обґрунтовує неможливість укладання мешканцями гуртожитку прямих договорів з постачальниками житлово-комунальних послуг, у тому числі договору з ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" на надання послуг з водопостачання та водовідведення, а також вказує на відсутність підстав для розірвання спірного Договору №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року. Пояснення судом долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 року, враховуючи обставини справи та доводи сторін, з метою виключення суперечностей та неоднозначностей фактичних даних, що входять до предмета доказування у даній справі та наданих сторонами доказів, а також те, що Верховним Судом переглядаються судові рішення, якими встановлено істотні обставини, що впливають на предмет позову у даній справі, повернуто розгляд справи № 910/28/21 у підготовче провадження. Продовжено підготовче засідання у цьому ж судовому засіданні, зупинено провадження у справі № 910/28/21 до вирішення пов`язаної з нею цивільної справи № 760/9127/20 за позовом фізичних осіб Корпач Т.В., Атаманюк А.О., яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_48 та малолітнього ОСОБА_49 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_50 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_51 , ОСОБА_14 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_52 та малолітньої ОСОБА_53 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_21 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_54 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_55 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_56 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_59 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_72 та неповнолітньої ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 до ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», треті особи: Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей, Київська міська державна адміністрація, Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація, АТ «Київгаз», ПАТ «ДТЕК» «Київські електромережі», КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про усунення перешкод у користуванні житлом.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 року задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 року у справі № 910/28/21 та матеріали справи № 910/28/21 передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Матеріали справи № 910/28/21 повернуто до Господарського суду міста Києва 30.06.2022 року.

В той же час, 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні та продовження строку дії воєнного стану в Україні згідно Указів Президента України Про продовження дії воєнного стану в Україні № 133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року та від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженого Законом України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні на території України з 5:30 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 року з урахуванням норм статті 3 Конституції України та положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України підготовче судове засідання призначено на 03.08.2022 року.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання через канцелярію суду 29.07.2022 року від позивача за зустрічним позовом - ПАТ "Трест "Київміськбуд - 2" надійшла заява №289 від 28.07.2022 року про зміну предмету зустрічного позову з доказами її надсилання на адресу відповідача за зустрічним позовом, в якій позивач за зустрічним позовом просить суд прийняти до розгляду дану заяву та розглядати зустрічні позовні вимоги у наступній редакції:

- визнати правовідносини між ПАТ «АК «Київводоканал» та ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» по договору №08817/4-1-09 від 29.09.2009 припиненими з 01.12.2018 року;

- зобов`язати ПАТ «АК «Київводоканал» припинити нарахування ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року та зняти з 01.12.2018 року ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» (ідентифікаційний код: 04012661, адреса: м. Київ, вул. Народного ополчення, 26-А) з обліку як споживача послуги договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року по об`єкту: АДРЕСА_1;

- стягнути з ПАТ «АК «Київводоканал» на користь ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» (ідентифікаційний код: 04012661, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 26-А, п/р НОМЕР_1 в ПАТ «БАНК «ПОРТАЛ», МФО 339016.) суму судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Розглянувши в судовому засіданні 03.08.2022 року подану ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» заяву про зміну предмету зустрічного позову судом прийнято її до розгляду, у зв`язку з чим має місце новий предмет зустрічного позову, з урахуванням якого здійснюється подальший розгляд спору.

Також, до початку судового засідання через канцелярію суду 29.07.2022 року від ПАТ "Трест "Київміськбуд - 2" надійшла заява про заміну неналежного відповідача - ПАТ "Трест "Київміськбуд - 2" у справі за первісним позовом на належних відповідачів - гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_77 , ОСОБА_15 .

У судовому засіданні 03.08.2022 року протокольною ухвалою судом відмовлено в задоволенні заяви про заміну неналежного відповідача у справі за первісним позовом.

Крім того, 05.09.2022 року через канцелярію суду від ПАТ «АК «Київводоканал» надійшли додаткові пояснення по справі №48/08 від 30.08.2022 року з доказами їх надсилання на адресу іншої сторони, відповідно до яких позивач за первісним позовом вказує на неможливість розірвання спірного Договору та відключення будівлі гуртожитку від міських мереж водопостачання та водовідведення за умови проживання у гуртожитку фізичних осіб. Пояснення судом долучені до матеріалів справи.

У підготовчих судових засіданнях 03.08.2022 року та 15.09.2022 року протокольними ухвалами оголошено перерви до 15.09.2022 та 28.09.2022 року відповідно.

Ухвалою Господарського суду від 28.09.2022 року повернуто розгляд справи №910/28/21 у підготовче провадження та залучено за ініціативою суду до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) фізичних осіб 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 , 4) ОСОБА_4 , 5) ОСОБА_5 , 6) ОСОБА_6 , 7) ОСОБА_7 , 8) ОСОБА_8 , 9) ОСОБА_9 , 10) ОСОБА_10 , 11) ОСОБА_11 , 12) ОСОБА_12 , 13) ОСОБА_13 , 14) ОСОБА_14 , 15) ОСОБА_15 , 16) ОСОБА_16 , 17) ОСОБА_17 , 18) ОСОБА_18 , 19) ОСОБА_19 , 20) ОСОБА_20 , 21) ОСОБА_21 , 22) ОСОБА_22 , 23) ОСОБА_23 , 24) ОСОБА_24 , 25) ОСОБА_25 , 26) ОСОБА_26 , 27) ОСОБА_27 , 28) ОСОБА_28 , 29) ОСОБА_29 , 30) ОСОБА_78 , 31) ОСОБА_79 , 32) ОСОБА_80 , 33) ОСОБА_81 , 34) ОСОБА_82 , 35) ОСОБА_83 , 36) ОСОБА_84 , 37) ОСОБА_85 , 38) ОСОБА_86 , 39) ОСОБА_87 , 40) ОСОБА_88 , 41) ОСОБА_89 , 42) ОСОБА_90 , 43) ОСОБА_91 , 44) ОСОБА_92 , 45) ОСОБА_93 , у зв`язку із чим підготовче засідання відкладено на 03.11.2022 року.

Судом протокольною ухвалою 03.11.2022 року у зв`язку з зобов`язанням третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) виконати вимоги ухвали суду від 28.09.2022 року щодо надання пояснень по суті спору оголошено перерву у підготовчому засіданні до 21.12.2022 року.

Судом доведено до відома сторін, що через канцелярію суду 28.11.2022 року від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача за первісним позовом надійшли письмові пояснення б/н від 23.11.2022 року, за змістом яких з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.04.2022 року у справі №760/9127/20-ц останні просять суд в задоволенні первісного позову та зустрічного позову відмовити повністю.

Крім того, відповідно до поданих пояснень треті особи зазначають про те, що вони як законні мешканці гуртожитку мають право на отримання якісних житлово-комунальних послуг від ПАТ "Трест "Київміськбуд - 2"; оскільки мешканці гуртожитку не можуть самостійно укладати договори на житлово-комунальні послуги із їх постачальниками, то такі послуги має отримувати виключно власник будівлі ПАТ "Трест "Київміськбуд - 2"; факт незаконного відключення будинку гуртожитку від послуг водопостачання, теплопостачання та електропостачання встановлено судовими рішеннями у справі №760/9127/20-ц; ні у позивача, ні у відповідача не було перешкод у проведенні звірки розрахунків та у знятті показників лічильників; обов`язок по оплаті спожитих послуг з водопостачання та водовідведення у мешканців гуртожитку може виникнути лише перед ПАТ "Трест "Київміськбуд - 2" у разі надання останнім обґрунтованого розрахунку обсягу та вартості спожитих мешканцями послуг. Пояснення судом долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, судом закрито підготовче провадження у справі № 910/28/21 та призначена справа до судового розгляду по суті на 01.02.2023 року.

Судом доведено до відома сторін, що через канцелярію суду 24.02.2023 року від ПАТ "Трест "Київміськбуд - 2" надійшли письмові пояснення до судових дебатів №111 від 23.02.2022 року, в яких останній зазначає, що: дію Договору №08817/4-1-09 від 20.09.2009 року в частині об`єкту по АДРЕСА_22 було припинено на підставі пункту 7.2 Договору шляхом направлення письмового повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку та на підставі наказу ПАТ "Трест "Київміськбуд - 2" №53 від 20.08.2018 року про виведення будівлі із експлуатації; матеріали справи містять докази втручання без згоди та повідомлення власника будівлі у внутрішню мережу водопостачання з боку ПАТ «АК «Київводоканал» та третіх осіб, про що свідчить лист ПАТ «АК «Водоканал» №3999/8/8/02-22 від 08.08.2022 року; матеріали справи містять докази, що ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» не мало доступу до гуртожитку за період позовних вимог; матеріали справи не містять доказів отримання ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01.04.2019 року по 31.10.2020 року за Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року на суму 363 109,07 грн.; в матеріалах справи відсутні належні докази отримання таких послуг, та докази виставлення ПАТ «АК «Київводоканал» в порядку пункту 2.2.1 Договору розрахункових документів на адресу відповідача за первісним позовом; матеріали справи містять докази споживання третіми особами у справі послуг з водопостачання за період з 01.04.2019 року по 31.10.2020 року в обсязі 8334 м.куб.; згідно наданих ПАТ «АК «Київводоканал» показань приладів обліку за розрахунком відповідача за первісним позов вартість отриманих третіми особами послуг становить 181 172,25 грн.; матеріали справи не містять доказів не допуску працівників ПАТ «АК «Київводоканал» до засобів обліку у будівлі гуртожитку саме працівниками ПАТ «Трест «Київміськбуд-2»; доводи позивача за первісним позовом щодо відсутності договірних відносин між ПАТ «АК «Київводоканал» та мешканцями гуртожитку не відповідають положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки в даному випадку, треті особи є користувачами кімнат та місць загального користування в будівлі гуртожитку, які споживають комунальні послуги, надані їм ПАТ «АК «Київводоканал» для власних потреб, тому за згодою власника будівлі мають право укласти відповідний договір; зустрічні позовні вимоги доведені належними та допустимими засобами доказування.

У судових засіданнях з розгляду справи по суті 01.02.2023 року та 01.03.2023 року судом протокольними ухвалами оголошувались перерви до 01.03.2023 року та 02.03.2023 року відповідно.

У судові засідання з розгляду справи по суті 01.02.2023 року, 01.03.2023 року та 02.03.2023 року з`явились уповноважені представники позивача, відповідача, представник третьої особи 1 ОСОБА_1 - Шевченко О.Ю. (в судові засідання 01.02.2023 року, 01.03.2023 року), а також треті особи 1, 3, 13 особисто - гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (в судові засідання 01.02.2023 року, 01.03.2023 року, 02.03.2023 року), ОСОБА_13 (в судові засідання 01.02.2023 року, 02.03.2023 року).

Інші треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) згідно з переліком та/або їх представники в судові засідання з розгляду справи по суті 01.02.2023 року, 01.03.2023 року та 02.03.2023 року не з`явились.

Про поважні причини неявки третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) згідно з переліком та/або їх уповноважених представників в судові засідання з розгляду справи по суті суд не повідомлено.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, заперечень та правової позиції, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від сторін та учасників справи станом на 02.03.2023 року до суду не надходило.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вищевикладене, оскільки треті особи 2, 4-12, 14-45 не скористалися наданими їм процесуальними правами, зокрема, треті особи 2, 4-12, 14-45 особисто та/або їх уповноважені представники не прибули в судове засідання з розгляду справи по суті 27.04.2023 року, суд здійснював розгляд справи 02.03.2023 року за відсутності вказаних осіб за наявними матеріалами.

У судових засіданнях з розгляду справи по суті 01.02.2023 року та 01.03.2023 року уповноважений представник позивача за первісним позовом первісні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову - заперечував.

Представник відповідача за первісним позовом в судових засіданнях з розгляду справи по суті 01.02.2023 року та 01.03.2023 року проти первісних позовних вимог заперечував та просив в задоволенні первісного позову відмовити, а також підтримав зустрічні позовні вимоги.

Треті особи 1, 3, 13 та представник третьої особи 1 в судових засіданнях з розгляду справи по суті 01.02.2023 року та 01.03.2023 року надалі пояснення щодо суті первісного та зустрічного позовів.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 01.03.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін та учасників справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 29.09.2009 року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (постачальник за договором, позивач у справі) та Відкритим акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-2», в подальшому перейменованим у Приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» (абонент за договором, відповідач у справі) був укладений Договір № 08817/4-1-09 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі - Договір), відповідно умов пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред`явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій м. Києва (далі - Дозвіл), приймати від нього стічні води у систему каналізації м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва (далі - місцеві Правила приймання), а абонент зобов`язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього Договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року №190 (далі - Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 року №37, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 року за №403/6691 (далі - Правила приймання), а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини які виникають за цим Договором.

Розділами 2 - 7 Договору сторонами визначені облік води, порядок розрахунків та вартість послуг, права та обов`язки сторін, їх відповідальність, строк дії договору тощо.

Дислокацією об`єктів водоспоживання та водовідведення (споживачів), що є невід`ємною частиною Договору, сторони визначили адресу об`єктів споживання: 1) гуртожиток за адресою АДРЕСА_1; 2) гуртожиток за адресою вул. Борщагівська, 171/18; 3) гуртожиток за адресою вул. Салютна, 1; 4) гуртожиток за адресою вул. Туполева 16-і; 5) гуртожиток за адресою вул. Туполева 18-д; 6) гуртожиток за адресою вул. Серпова 9; 7) гуртожиток за адресою просп. Перемоги 118; 8) гуртожиток за адресою вул. Строкача 7.

Так, як встановлено судом за матеріалами справи, Приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку по АДРЕСА_1 у м. Києві, що підтверджується Свідоцтвом на право власності від 18.09.1998 року серія ЖБ №23475 та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №135378618 від 23.08.2018 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Вказаний гуртожиток передано до складу майна ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» у 1996 році згідно з наказом Фонду державного майна України від 11 червня 1996 року №673, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 05 серпня 1996 року №1239 та наказом РВ Фонду державного майна України від 14 жовтня 1996 року № 1945.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.09.2022 року у даній справі залучено за ініціативою суду до участі у справі треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача за первісним позовом (згідно з переліком).

Залучені до участі у даній справі треті особи (громадяни, мешканці гуртожитку) перебували у трудових відносинах з ВАТ «Трест «Київміськбуд-2», у зв`язку з чим були вселені до належного ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» гуртожитку по АДРЕСА_1 у м. Києві на підставі ордерів.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (стаття 905 Цивільного кодексу України).

За умовами пункту 7.1 Договору цей договір укладається строком на 1 рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна зі сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення.

Вказаний Договір підписаний представниками постачальника і абонента та скріплений печатками сторін.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Окрім цього, договірні правовідносини між сторонами регулюються Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", сферу дії якого визначено статтею 2 Закону, відповідно до якої дія вказаного Закону поширюється на всі суб`єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об`єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Водовідведення визначено приписами вказаного Закону господарська діяльність із відведення та очищення стічних вод за допомогою системи централізованого водовідведення.

При цьому, вода питна - вода, призначена для споживання людиною (водопровідна, фасована, з бюветів, пунктів розливу, шахтних колодязів та каптажів джерел), для використання споживачами для задоволення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб, а також для виробництва продукції, що потребує її використання, склад якої за органолептичними, мікробіологічними, паразитологічними, хімічними, фізичними та радіаційними показниками відповідає гігієнічним вимогам. Питна вода не вважається харчовим продуктом в системі питного водопостачання та в пунктах відповідності якості питної води

Як зазначено в даній статті Закону України " Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" підприємство питного водопостачання - суб`єкт господарювання, що здійснює експлуатацію об`єктів централізованого питного водопостачання, забезпечує населення питною водою за допомогою пунктів розливу (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв) підготовки питної води та/або виробництво фасованої питної води;

підприємство централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що здійснює експлуатацію об`єктів/систем централізованого водовідведення;

споживач питної води - юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" є виробником та постачальником послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення, а Приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» - споживачем таких послуг.

Правила користування системами водопостачання та водовідведення в містах і селищах України № 65, затверджені 01.07.1994 року Державним комітетом по житлово-комунальному господарству втратили чинність з прийняттям Міністерством з питань житлово-комунального господарства України наказу № 190 від 27.06.08 року, яким затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Правила)

В силу статті 3 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" названі Правила є частиною законодавства у сфері питної води та питного водопостачання.

У відповідності до пункту 2.1 Правил договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги», яким, згідно пункту 2.2 Правил, визначаються істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, зокрема, з індивідуальними і колективними споживачами житлово-комунальних послуг, визначеними Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (частина 1 статті 19 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення ").

У відповідності до пункту 1.2 Договору встановлюється цілодобовий режим водопостачання та приймання стоків. Режим може бути змінений постачальником без внесення змін до договору у випадку прийняття органами місцевого самоврядування або органами виконавчої влади відповідних нормативних документів, які визначатимуть інший режим надання послуг (встановлення графіків подачі води та/або приймання стоків тощо).

Згідно з пунктом 3.1 Договору основними обов`язками постачальника за Договором є: забезпечення постачання питної води, якість якої відповідає ГОСТу 2874-82, приймання стічних вод, визначення у строки, встановлені графіком обслуговування лічильників абонента, кількість наданої абоненту води та прийнятих від нього стоків в міську каналізаційну мережу, щомісячно направлення абоненту розрахункових документів на оплату наданих йому послуг тощо.

Відповідно до частини 2 статті 41 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» облік у сфері питного водопостачання здійснюється підприємствами питного водопостачання і споживачами за допомогою технічних засобів, що відповідають вимогам технічних регламентів.

Окрім того, згідно пункту 5.3 Правил саме споживач забезпечує обладнання вузла обліку за свій рахунок.

У відповідності до підпунктів 2.1.1, 2.1.2 пункту 2.1 Договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показниками лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об`єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом. Зняття показників водолічільників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно з графіком обслуговування постачальника. Для абонентів із стабільним об`ємом водоспоживання (до 30 куб. із незначним коливанням) зняття показників може здійснюватись постачальником поквартально, при цьому останній направляє абоненту щомісячно розрахункові документи на оплату наданих послуг виходячи із його середньодобового споживання води. Показання лічильника за відповідний період можуть бути прийняті до розрахунків постачальником від абонента в письмовому вигляді. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником, є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг.

Пунктом 1.4 Правил користування передбачено приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 № 37, зареєстрованих у Мін`юсті 26.04.2002 року за № 403/6691 (далі - Правила приймання № 37), а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

При цьому Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 року № 166-р скасовано Наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 19.02.2002 року № 37.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 року № 316, зареєстрованим у Мін`юсті 15.01.2018 року за № 56/31508 (далі - Правила приймання № 316) затверджено Правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення.

Згідно з пунктом 2 Правил приймання № 316 останні поширюються на суб`єктів господарювання, які надають послуги з централізованого водовідведення (відведення та/або очищення стічних вод) (далі - виробники), на юридичних осіб незалежно від форм власності та відомчої належності, фізичних осіб - підприємців, фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність і взяті на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з Податковим кодексом України, які скидають стічні води до систем централізованого водовідведення або безпосередньо у каналізаційні очисні споруди (далі - споживачі).

Як унормовано пунктом 3 Правил приймання № 316 стічна вода - вода, що утворилася в процесі господарсько-побутової і виробничої діяльності (крім шахтної, кар`єрної і дренажної води), а також відведена із забудованої території, на якій вона утворилася внаслідок атмосферних опадів.

Відповідно до пункту 2.1.4. Договору кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників води та/або іншими способами визначення об`ємів стоків у відповідності до Правил користування та місцевих правил приймання.

Пунктом 3.3.6 Договору визначений обов`язок абонента забезпечувати своєчасний та безперешкодний доступ представникам постачальника (при наявності посвідчень) для зняття показань з приладів обліку з водоспоживання, для взяття з каналізаційних колодязів контрольних проб на перевірку допустимих концентрацій (ДК) забруднюючих речовин у стічних водах, що приймаються до міської каналізаційної мережі.

З наданих до справи матеріалів вбачається, що у відповідності до Договору для обліку наданих відповідачу послуг з постачання питної води та водовідведення ПАТ АК «Київводоканал» було відкрито ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» особові рахунки для об`єктів водоспоживання та водовідведення споживача згідно з Дислокацією об`єктів (споживачів).

Так, зокрема, для об`єкта водоспоживання та водовідведення відповідача за адресою АДРЕСА_1 у м. Києві ПАТ АК «Київводоканал» присвоєно абонентський код 834-9 (для обліку послуг з водопостачання та водовідведення).

Як встановлено судом та зазначено позивачем в позовній заяві, останнім було надано відповідачу послуги, зокрема, з водопостачання та водовідведення (приймання стічних вод) через приєднані мережі за період з 01.04.2019 по 31.10.2020 на суму 363 109,07 грн., на підтвердження чого позивачем надані Акти про зняття показань з лічильників (приладів обліку) за спірний період, які місять номери приладів обліку, зазначення місця встановлення, дату знаття показань, обсяги попереднього періоду, попередні та поточні показники тощо, а також наряди на заміну, технічне обслуговування лічильника води, опломбування обвідної лінії лічильника води.

При цьому, Акти зняття показань з приладу обліку за квітень, вересень, жовтень 2019 року, а також жовтень 2020 року в графі представник абонента містять підписи осіб, які засвідчили зняття показників.

Окрім цього, в матеріалах справи наявні складені контролерами водопровідного господарства ПАТ «АК «Київводоканал» Акти про відмову від підпису в Акті зняття показань об`єкта водопостачання №№ 834-9;40 від 12.01.2020 року, 834-9;40 від 12.02.2020 року, 834-9;40 від 12.03.2020 року, 9-834-40 від 28.10.2020 року, 9-834-40 від 28.10.2020 року, згідно яких зафіксована відмова в наданні доступу працівникам позивача для зняття показань з приладів обліку, що зареєстровані за об`єктом споживання за адресою: АДРЕСА_1.

Поряд із цим, за змістом матеріалів справи, зокрема, листа ПАТ «АК «Київводоканал» № 3210/8/8/02-20 від 26.03.2020 року та листів ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» на адресу ПАТ «АК «Київводоканал» вбачається, та не заперечується позивачем за первісним позовом, що останнім були складені та направлені на адресу споживача - ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» акти приймання - передачі послуг за спірним Договором № 08817/4-1-09 від 29.09.2009 року, в яких зазначалась вартість послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням об`єкту споживання за адресою: АДРЕСА_1 в м. Києві.

В свою чергу, Акти приймання - передачі послуг були повернуті відповідачем за первісним позовом постачальнику, зокрема, листами № 531 від 19.10.2020 року, № 571 від 23.11.2020 року, № 618 від 28.12.2020 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Водночас суд зазначає, що сторонами у Договорі визначено обов`язок звіряння облікових даних абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг у постачальника.

Так, пунктом 2.1.6 Договору встановлено, що облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ними послуг підлягають обов`язковому звірянню у постачальника. Абонент щоквартально не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою постачальника) направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг та проводить з ним звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами акту звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених абонентом розрахунків вважаються безумовного погодженими абонентом.

Окрім того, у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов`язаний у 10-денний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обґрунтованими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною (пункт 2.2.4. Договору).

При цьому, як встановлено судом за матеріалами справи, доказів направлення ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» у встановлений Договором строк свого представника з обґрунтовуючими документами для проведення передбаченої вищезазначеним пунктом Договору звірки останнім суду не надано.

Крім того, відповідно до умов пункту 2.1.5 Договору абонент повинен вести первинний облік водоспоживання та водовідведення у Журналі обліку споживання води (пронумерований, прошитий та скріплений печаткою), який заповнюється щомісячно абонентом та представником постачальника.

Проте, доказів наявності та ведення вказаного Журналу обліку відповідачем суду також не надано.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, доказів пред`явлення ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» претензій щодо якості, обсягів та термінів надання послуг з постачання питної води та приймання стічних вод відповідачем за спірний період не надано.

За таких обставин судом встановлено, що позивачем виконано прийняті на себе зобов`язання по наданню послуг з постачання питної води та водовідведення (приймання стічних вод через приєднані мережі), обумовлених Договором, а відповідачем, у свою чергу, прийнято надані послуги, у зв`язку з чим за відсутності належних та допустимих доказів спростування факту постачання питної води та здійснення водовідведення за спірним об`єктом, в силу положень пункту 2.1.6 та 2.2.4 Договору облікові дані про кількість та вартість наданих ПАТ АК "Київводоканал" у період з 01.04.2019 року по 31.10.2020 року послуг з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі вважаються безумовно погодженими абонентом.

Судом також критично оцінюється наданий відповідачем за первісним позовом власний розрахунок вартості фактично спожитих третіми особами послуг позивача за первісним позовом, згідно з яким загальна вартість послуг, спожитих за період з квітня 2019 по жовтень 2020 року, становить 181 172,25 грн.

Так, при здійсненні вказаного розрахунку відповідач за первісним позовом виходив з того, що за період з квітня 2019 по жовтень 2020 року третіми особами фактично спожито послуг з водопостачання в обсязі 8334 м.куб., що підтверджується даними поточних показань лічильника згідно з актами про зняття показань з приладів обліку за квітень 2019 року (4481 м.куб.) та за жовтень 2020 року (12815 м.куб.).

Водночас, з наявних в матеріалах справи актів про зняття показань з приладів обліку за спірний період вбачається, що у період з травня по вересень 2019 року відповідачем за первісним позовом не було забезпечено доступ працівників ПАТ «АК «Київводоканал» до приладів обліку споживача. Поряд з цим, у період з жовтня 2019 по жовтень 2020 року прилад обліку перебував у неробочому стані (у зв`язку із закінченням міжповірочного інтервалу), про що у актах зроблено відповідні записи та відмітки.

Судом також встановлено, що заміна старого лічильника № типу 405S QN10 Д-10 на новий засіб обліку № Д-40 було здійснено фахівцями ПАТ «АК «Київводоканал» лише 10.03.2021 року, про що свідчить лист ПАТ «АК «Київводоканал» №3999/8/8/02-22 від 08.08.2022 року та доданий до нього наряд-замовлення на технічне обслуговування вузлів обліку води від 04.08.2020 року №8138, копії яких наявні в матеріалах справи.

Крім того, з вказаного наряду на технічне обслуговування вузлів обліку води також вбачається, що останньою датою повірки лічильника № типу 405S QN10 Д-10, за яким здійснювалось водоспоживання протягом спірного періоду, є 16.07.2015 року.

Згідно з вимогами статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або нормами, затвердженими в установленому порядку.

Як передбачено пунктами 3.1-3.5 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними. У разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць. В окремих випадках (сезонне водоспоживання, недоцільність установки засобів обліку тощо) розрахунок витрат води споживачами, що не мають засобів обліку, за розрахунковий період за погодженням з виробником здійснюється за нормативами питного водоспоживання, затвердженими у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 3.6 Договору абонент зобов`язаний забезпечувати своєчасний та безперешкодний доступ представникам постачальника (при наявності посвідчень) для зняття показань з приладів обліку з водоспоживання, для взяття з каналізаційних колодязів контрольних проб на перевірку допустимих концентрацій (ДК) забруднюючих речовин у стічних водах, що приймаються до міської каналізаційної мережі.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю доступу контролера ПАТ «АК «Київводоканал» до приладу обліку з централізованого водопостачання та водовідведення, а також у зв`язку з перебуванням приладу обліку у певний період часу у неробочому стані (таким що не підлягає зняттю показань), позивачем за первісним позовом правомірно проведений розрахунок витрат за надані послуги по об`єкту за адресою АДРЕСА_1, відповідно до визначеної у вищезазначених Правилах формули виходячи з середньодобового споживання 29,15 м.куб.

При цьому, з урахуванням визначених умовами Договору та приписами чинного законодавства зобов`язань ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» як абонента в частині забезпечення об`єктів засобами обліку, їх повірки та звіряння, а також забезпечення доступу представників постачальника для зняття показників, в тому числі шляхом забезпечення відповідальної особи для здійснення всіх функцій абонента, посилання відповідача за первісним позовом в частині підписання актів обстежень та зняття показань з приладів обліку не уповноваженими особами судом до уваги не приймаються, позаяк дана відповідальність покладається саме на абонента (споживача) послуг.

Частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 2 статті 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Так, порядок розрахунків визначений сторонами у пункті 2.2. Договору, згідно якого, зокрема, постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента платіжні документи (в електронному вигляді дебетові повідомлення, вимоги - доручення, тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у платіжних документах без внесення додаткових змін до договору стосовно строків їх введення та розмірів (пункт 2.2.1 Договору).

Згідно з пунктом 2.2.2 Договору оплата вартості послуг здійснюється відповідачем щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення позивачем розрахункового документу до банківської установи відповідача. За згодою Постачальника оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України. В разі утворення боргу оплата, що надходить від абонента, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу.

У відповідності до пункту 2.2.3 Договору у разі неотримання від позивача поточного щомісячного розрахункового документа, відповідач здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Так, на виконання умов Договору позивачем виставлено платіжні документи до банківської установи відповідача за спірний період, що підтверджується довідкою АТ «Банк Кредит Дніпро» №55/9-1474 від 16.10.2020 року.

Проте, Приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» оплату спожитих за Договором за спірний період послуг в сумі 363 109,07 грн. не здійснило, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у вказаній сумі.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частинами 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, свої зобов`язання щодо перерахування коштів за надані Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" послуги постачання питної води та водовідведення (приймання стічних вод) через приєднані мережі у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору, в повному обсязі відповідач не виконав, в результаті чого у останнього станом на час звернення до суду утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у розмірі 363 109,07 грн., яку позивач просить стягнути в позовній заяві згідно наданого розрахунку.

Окрім цього, у вказаній позовній заяві ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" нараховано та пред`явлено до стягнення на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 1 731,17 грн. процентів річних та 2 273,22 грн. інфляційних втрат, а також на підставі пунктів 4.2, 4.6 Договору пеню у сумі 10 387,15 грн. та штраф у сумі 18 155,45 грн., які позивач за первісним позовом просить суд стягнути згідно наданого розрахунку.

В свою чергу, у поданому до суду зустрічному позові (з урахуванням змісту заяви про зміну предмету зустрічного позову) ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» просить суд визнати правовідносини між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» та Приватним акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-2» по Договору №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року припиненими з 01.12.2018 року, а також зобов`язати ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» припинити нарахування ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року та зняти з 01.12.2018 року ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» з обліку як споживача послуг за Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року по об`єкту: АДРЕСА_1.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) посилається на те, що спірний договір є розірваним в односторонньому порядку згідно з пунктом 7.2 Договору та на підставі статей 651, 653 Цивільного кодексу України, про що ПАТ «АК «Київводоканал» було отримано повторно повідомлення №1065 від 29.10.2018 року про розірвання дії договору водопостачання та водовідведення та на підставі Наказу №53 від 20.08.2018 року про вивід гуртожитку по АДРЕСА_1 з експлуатації у зв`язку з його аварійністю. Отже, зобов`язання є припиненими з 01.12.2018 року відповідно.

При цьому, як вбачається зі змісту наявних в матеріалах справи листів ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» «Про повернення актів приймання-передачі послуг» №531 від 19.10.2020 року, №571 від 23.11.2020 року, №618 від 28.12.2020 року, позивач за зустрічним позовом не визнає здійснювані ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» нарахування за послуги з водовідведення та водопостачання по об`єкту АДРЕСА_1 в цілому з тих підстав, що у ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» потреба у їх споживанні відпала, у зв`язку з чим відповідач відмовився від Договору в односторонньому порядку, та відповідно, на переконання позивача за зустрічним позовом, припиненням дії Договору №08817/4-1-09 від 29.09.2009 починаючи з грудня 2018 року.

Додатково в обґрунтування зустрічного позову та заперечуючи проти первісних позовних вимог ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» вказує на те, що товариство протягом всього спірного періоду зверталося до ПАТ АК «Київводоканал» з листами про припинення дії Договору на водопостачання та водовідведення у зв`язку з виводом гуртожитку по АДРЕСА_1 з експлуатації та з вимогою здійснити негайне аварійне відключення водопостачання до цього гуртожитку, а також зазначає про безпідставність нарахування відповідачу вартості послуг водопостачання за розірваним в односторонньому порядку Договором по об`єкту споживання, що знаходиться в аварійному стані, та про відмову ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» сплачувати подальше водопостачання та водовідведення по даному гуртожитку починаючи з 01.12.2018 року (копії листів ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» №0749 від 30.07.2018, №0793 від 21.08.2018, №0830 від 04.09.2018, №0909 від 14.09.2018, №638 від 09.08.2019, №165 від 04.03.2020, №469 від 10.08.2020, №528 від 15.10.2020 наявні в матеріалах справи).

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем за первісним позовом не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним Договору № 08817/4-1-09 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 29.09.2009 року та/або його окремих положень суду також не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення даного Договору на час його підписання з боку сторін відсутні.

В свою чергу, ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» у зустрічній позовній заяві та відзиві на первісний позов зазначає про припинення зобов`язань за даним Договором в частині об`єкту дислокації по АДРЕСА_1 (особовий рахунок №834-9) з 01.12.2018 року у зв`язку з достроковим розірванням Товариством в односторонньому порядку з 01.12.2018 року на підставі пункту 7.2 Договору.

Суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до статті 188 Господарського процесуального кодексу України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 654 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до пункту 7.2 Договору цей договір може бути розірваний постачальником в односторонньому порядку у разі наявності у абонента заборгованості, а також у випадку недопущення абонентом представника постачальника для обстеження та здійснення відключення об`єктів водоспоживання абонента від мереж водопостачання та водовідведення, а також у випадку невиконання пункту 3.2.6 цього договору. В інших випадках договір може бути розірвано відповідно до норм, передбачених чинним законодавством України. Сторона, що бажає достроково розірвати договір, має письмово попередити про це іншу сторону за один місяць до визначеної дати припинення договору.

Як встановлено судом за матеріалами справи, ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» листом №1065 від 29.10.2018 року звернувся до ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» з повторним повідомленням (втретє) про розірвання дії договору на водопостачання та водовідведення в порядку статті 188 Господарського кодексу України, у якому повідомляло Київводоканал про те, що будинок по АДРЕСА_1 знаходиться в аварійному стані та подальша його експлуатація може призвести до негативних наслідків як для підприємства, так і для міської громади, та просило вжити негайних заходів до відключення даного будинку від водопостачання та водовідведення.

У вказаному листі ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» також звертало увагу на те, що товариство знімає з себе відповідальність за експлуатацію мереж водопостачання та водовідведення, відмовляється сплачувати подальше водопостачання та водовідведення по даному будинку (гуртожитку) понад показники засобів обліку, що були зафіксовані в акті №190415 від 20.08.2018 року.

Крім того, разом з вказаним листом №1065 від 29.10.2018 року ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» було направлено для підписання додаткову угоду про розірвання дії договору на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 29.09.2009 року, та внесення змін до договору в частині виключення з дислокації об`єктів водопостачання та водовідведення (невід`ємна частина договору) об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 в м. Києві.

У відповідь на вказаний лист №1065 від 29.10.2018 року ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» листом №6043/18/36/02-18 від 19.11.2018 року повідомило ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» про те, що підстави для внесення змін до існуючого Договору № 08817/4-1-09 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 29.09.2009 року відсутні, оскільки за наявною у Київводоканала інформацією у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 в м. Києві мешкають кілька сімей, а тому ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» необхідно вирішити питання виселення мешканців з вказаного гуртожитку.

Водночас, Київводоканал зазначав про те, що зі змісту додаткової угоди, наданої ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» для підписання не зрозуміло, які наміри має останній - припинити дію договору або внести зміни до нього в частині виключення з дислокації об`єкта по АДРЕСА_1, а тому Київводоканал повертає без підпису два примірники цієї додаткової угоди у зв`язку з не достатністю правових підстав для її підписання.

Таким чином, з огляду на вищенаведене та наявні в матеріалах справи докази сторони не досягли згоди щодо розірвання (зміни) Договору у передбачений договором спосіб, у зв`язку з чим спірний Договір не можна вважати розірваним або зміненим за згодою сторін.

В свою чергу суд зазначає, що згідно з частиною 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Положеннями статті 615 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Подібні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 25.02.2021 року у справі № 904/7804/16, від 01.04.2021 року у справі № 910/5206/20.

В свою чергу, зазначеним пунктом 7.2 спірного Договору передбачено право розірвати договір в односторонньому порядку лише для постачальника у разі наявності у абонента заборгованості або у випадку недопущення абонентом представників постачальника для обстеження та відключення об`єктів водоспоживання абонента від мереж водопостачання та водовідведення. В інших випадках договір може бути розірваний відповідно до норм, передбачених чинним законодавством України.

Як зазначалось судом раніше, статтею 654 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з пунктом 5.11 Договору внесення змін до умов цього договору відбувається шляхом підписання обома сторонами додаткової угоди.

Таким чином, звернення відповідача за первісним позовом до Київводоканалу з листом №1065 від 29.10.2018 року фактично є пропозицією про розірвання договору в частині особового рахунку №834-9 по об`єкту водопостачання за адресою АДРЕСА_1 за згодою сторін шляхом укладання та підписання про це відповідної додаткової угоди, і такі дії відповідача за первісним позовом потребують узгодження з позивачем за первісним позовом.

Зважаючи на те, що сторонами Договору не було досягнуто згоди про його розірвання, а право на одностороннє розірвання Договору згідно умов пункту 7.2 цього Договору у відповідача за первісним позовом відсутнє, у ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» відповідно до вимог статті 188 Господарського кодексу України виникло право передати спір щодо розірвання спірного Договору на вирішення суду.

Натомість, доказів звернення до суду з позовом про розірвання Договору на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року відповідачем за первісним позовом суд не надано.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів розірвання спірного Договору у судовому порядку та зважаючи на відсутність підстав вважати, що Договір розірвано ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» в односторонньому порядку, виходячи з приписів частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України та статті 188 Господарського кодексу України за висновками суду спірний Договір слід вважати чинним та зобов`язання за цим Договором повинні виконуватися сторонами.

Таким чином висновки відповідача за первісним позовом про припинення з 01.12.2018 року зобов`язання за Договором в частині дислокації по АДРЕСА_1 (особовий рахунок №834-9) у зв`язку з його достроковим розірванням ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» в односторонньому порядку є помилковими та спростовуються вищенаведеним.

Крім того, заперечуючи проти задоволення первісного позову, ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» також зазначає про те, що необхідність отримувати від ПАТ «АК «Київводоканал» послуги за Договором в частині об`єкта за адресою АДРЕСА_1 у відповідача за первісним позовом відпала у зв`язку з непридатністю вказаної будівлі для експлуатації за будівельними нормами та виведенням об`єкту з експлуатації; відповідач за первісним позовом не визнає нарахування за споживання послуг з водопостачання, оскільки дані нарахування здійснено позивачем безпідставно за відсутності договірних відносин сторін; ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» фактично не отримує та не споживає послуги з водопостачання та водовідведення по об`єкту за адресою АДРЕСА_1; оскільки у приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1 продовжує перебувати невелика кількість осіб, які відмовились переселитися в інший гуртожиток з аварійної будівлі, то фактичними споживачами послуг Київводоканалу є саме ці особи, які і мають здійснювати оплату послуг з водопостачання та водовідведення.

Крім того, ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» зауважує, що додані до позовної заяви акти про зняття показань з приладів обліку підписані від імені споживача гр. ОСОБА_94 та ОСОБА_15 , які не є уповноваженими особами відповідача за первісним позовом. Дана обставина підтверджує факт споживання води саме цими особами, а також факт самовільного здійснення мешканцями гуртожитку відбору води з мережі водопостачання, яка була відключена ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» як власником будівлі, а тому саме такі особи повинні сплачувати спожиті ними послуги.

ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» також наголошує, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки фактично не є споживачем послуг позивача за первісним позовом, отже ПАТ «АК «Київводоканал» не позбавлений права стягнути вартість наданих ним послуг з водопостачання з фактичних/кінцевих споживачів, якими є особи, що проживають у аварійному гуртожитку.

Зокрема, як свідчать матеріали справи, згідно Дислокації об`єктів водопостачання та водовідведення до даного Договору, послуги ПАТ «АК «Київводоканал» надавались по 7-ми об`єктах (гуртожитках), у тому числі по гуртожитку за адресою АДРЕСА_1.

В свою чергу Наказом ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» від 20.08.2018 року №53 будівлю гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 виведено з експлуатації у зв`язку з його аварійністю та починаючи з 17 серпня 2018 року розпочато виселення мешканців гуртожитку, а також здійснення комплексу пов`язаних з цим заходів, зокрема, щодо відключення будівлі гуртожитку від зовнішніх мереж постачання холодної та гарячої води, теплопостачання, електропостачання та газопостачання.

За матеріалами справи судом встановлено, що постановами Верховного Суду у справах №760/6275/19, №760/7471/19, №760/7000/19, №760/7981/19, №760/7979/19, №760/7008/19, №760/7004/19, №760/7986/19, №760/7956/19, №760/7972/19, №760/7975/19, №760/6998/19, №760/5565/19, №760/5571/19, №760/7466/19 встановлено обставини неправомірності виселення мешканців гуртожитку по АДРЕСА_22 з підстав недотримання ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» гарантій Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

В подальшому, вважаючи незаконними дії ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» щодо не відновлення постачання житлово-комунальних послуг до будівлі гуртожитку не зважаючи на рішення судів про відмову у виселенні мешканців гуртожитку, останні звернулись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом та зобов`язання ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» вчинити дії щодо поновлення надання мешканцям гуртожитку житлово-комунальних послуг.

Разом з цим, постановою Київського апеляційного суду від 24.02.2021 у справі №760/9127/20 за позовом гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_105 , ОСОБА_74 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 до ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» треті особи: Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей, Київська міська державна адміністрація (далі - КМДА), Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація (далі - Солом`янська РДА), Акціонерне товариство «Київгаз», Приватне акціонерне товариство «ДЕТЕК» «Київські електромережі», Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», про усунення перешкод у користуванні житлом та зобов`язання вчинити дії, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 28.04.2022 року, частково задоволено апеляційну скаргу позивачів та вирішено усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом зобов`язання ПАТ «Трест «Київміськбуд - 2» поновити електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання та водовідведення до будинку.

Як встановлено зі змісту вказаної постанови у справі №760/9127/20, рішення про визнання гуртожитку аварійним чи непридатним для проживання людей приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради на підставі обстеження в установленому чинним законодавством порядку стану гуртожитку з наступним затвердженням сесією цієї ради.

Тобто, для визнання гуртожитку таким, що перебуває у аварійному стані або стані, непридатному для проживанням людей, необхідно отримати висновок Київської міської ради, який в матеріалах справи відсутній. Тому колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» поновити до будинку електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання та водовідведення.

В свою чергу, Верховним Судом у постанові від 28.04.2022 року у справі №760/9127/20-ц зазначено, що з огляду на те, що у гуртожитку на достатніх правових підставах проживають позивачі, що підтверджено численними судовими рішеннями, а сама будівля гуртожитку у встановленому законом порядку не визнана аварійною, тому відмова ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» від забезпечення будівлі гуртожитку комунальними послугами є такою, що шкодить правам позивачів, а тому є незаконною.

Відповідно до пункту 10 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року № 498, наймачі жилої площі в гуртожитку та члени їх сімей, які проживають разом з ними, мають право на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством, відтак ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» як власник гуртожитку та виконавець з надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічного обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, паспортне обслуговування, надання довідок за формою № 3 та № 4 тощо, має зобов`язання перед особами, які на належних правових підставах проживають у цьому гуртожитку, в тому числі щодо забезпечення надання їм комунальних послуг.

Крім цього, Верховний Суд відхилив доводи про те, що ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» не наділене повноваженнями стосовно припинення чи поновлення постачання житлово-комунальних послуг до гуртожитку та не має технічної можливості вчиняти такі дії, оскільки саме ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» стало ініціатором припинення постачання комунальних послуг до гуртожитку, а тому товариство не позбавлено можливості відповідно до закону поновити постачання житлово-комунальних послуг до гуртожитку у той самий спосіб, за яким їх постачання було припинено.

Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Європейський суд з прав людини також вказує, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95 від 28 жовтня 1999 року, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11 від 29 листопада 2016 року, § 123). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92 від 22 листопада 1995 року, § 36).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 922/2391/16.

За таких обставин, встановлені вищезазначеною постановою Верховного Суду від 28.04.2022 року у справі №760/9127/20-ц обставини неправомірності припинення ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» надання житлово-комунальних послуг мешканцям гуртожитку, а також наявність у ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» як власника гуртожитку зобов`язання перед особами, які на належних правових підставах проживають у цьому гуртожитку, забезпечити їм надання житлово-комунальних послуг, які включають у себе у тому числі і постачання холодної води, в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають повторному доказуванню.

Окрім цього, вказаною постановою Верховного Суду встановлено, що мешканці гуртожитку мають право на отримання житлово-комунальних послуг саме від ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», оскільки вони самостійно не можуть укладати відповідні договори про надання житлово-комунальних послуг із їх постачальниками з огляду на те, що такі послуги може отримувати виключно власник будівлі гуртожитку, яким є ПАТ «Трест «Київміськбуд-2».

Наведені вище обставини були предметом дослідження у справі №760/9127/20-ц, а тому є встановленими та враховуються судом згідно приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про надання житлово-комунальних послуг» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про надання житлово-комунальних послуг» встановлено, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно зі статтею 18 Житлового кодексу України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

У відповідності до статті 127 Житлового кодексу України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Згідно зі статтею 130 Житлового кодексу України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого Постановою КМУ №498 від 20.06.2018 року передбачено, що наймачі жилої площі в гуртожитку та члени їх сімей, які проживають разом з ними, мають право, зокрема, на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством.

Учасниками відносин, що виникають з приводу створення, надання і споживання житлово-комунальних послуг є власник та/або балансоутримувач будинку, виконавець, виробник і споживач житлово-комунальних послуг.

Отже, в контексті наведеного суд зазначає, що ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку за адресою вул. Польова 18/9 у м. Києві, а тому згідно приписів чинного законодавства зобов`язаний сплачувати комунальні послуги на утримання житла, у тому числі за укладеним з позивачем за первісним позовом Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року на постачання питної води та водовідведення.

В свою чергу, за відсутності договірних відносин між мешканцями гуртожитку та ПАТ «АК «Київводоканал», твердження відповідача за первісним позовом щодо наявності у третіх осіб як у кінцевих фактичних споживачів послуг з водопостачання та водовідведення обов`язку по оплаті вартості наданих ПАТ «АК «Київводоканал» за Договором послуг з постачання питної води та водовідведення у період з 01.04.2019 року по 31.10.2020 року у сумі 363 109,07 грн. є необґрунтованими та спростовуються вище наведеним.

Поряд із цим зважаючи на наявність триваючих правовідносин між ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» та ПАТ «АК «Київводоканал», які виникли на підставі спірного Договору, та відповідний покладений на відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) обов`язок оплати спожитих комунальних послуг у будівлі, яка є власністю ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», в тому числі спожитих мешканцями гуртожитку послуг з водопостачання та водовідведення, суд зазначає про можливість звернення до останніх ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» з регресним позовом про відшкодування вартості таких послуг.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 13 статті 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Згідно з пунктом 6 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання комунальних послуг здійснюються безперервно, крім часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; 2) міжопалювальний період для мереж (систем) опалення (теплопостачання) виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії.

Статтями 9, 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів витрат на найм житла, управління житлом і оплату комунальних послуг, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло; з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: надання гарантованих обсягів соціально-культурного, житлово-комунального, транспортного, побутового обслуговування та обслуговування у сфері освіти, охорони здоров`я, фізичної культури та спорту, торгівлі та громадського харчування.

Так, відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 3 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, послуги мають надаватись безперебійно, лише за винятком перерв та проведення ремонтних і профілактичних робіт чи на ліквідацію наслідків аварій або дії обставин непереборної сили.

Окремо суд звертає увагу на те, що умовами спірного Договору №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року, зокрема, пункту 7.2, не передбачено право відповідача за первісним позовом як абонента на його розірвання в односторонньому порядку, оскільки положення передбачають право сторони, яка бажає достроково розірвати договір направити іншій стороні письмове попередження про це за один місяць до визначеної дати припинення договору.

Отже, у спірних правовідносинах, зважаючи на статус об`єкта водопостачання та встановлені обставини проживання фізичних осіб, які є кінцевими споживачами послуг з водопостачання та водовідведення за спірним Договором, розірвання правочину з ініціативи ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», відключення гуртожитку від послуг з постачання питної води та водовідведення призвело б до антисанітарних умов для його мешканців, що мали б непередбачувані наслідки соціального, екологічного та санітарно-епідеміологічного характеру.

Як зазначає відповідач за первісним позовом, треті особи є користувачами кімнат та місць загального користування в будівлі гуртожитку, які споживають комунальні послуги, надані їм ПАТ «АК «Київводоканал» для власних потреб.

Так, згідно п. 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок, а також положень ДБН В.2.5-64:2012 "Внутрішній водопровід та каналізація" щодо обов`язковості складання власником гуртожитку проектно-кошторисної документації для реконструкції систем централізованого водопостачання та водовідведення, вбачається, що прийняття на абонентський облік засобів обліку води у кімнатах гуртожитків можливо здійснити лише за зверненням власника гуртожитку, або уповноваженого ним органу чи підприємства, з обов`язковим доданням проектно-кошторисної документації про реконструкцію систем централізованого водопостачання та водовідведення у відповідному гуртожитку, за умови можливості визначення та здійснення обліку і нарахування оплати послуг в усіх точках розбору холодної та гарячої води у кімнатах гуртожитку, незалежно від наявності засобів обліку на вводах у гуртожиток.

Натомість згідно п. 5 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого Постановою КМУ №498 від 20.06.2018 року, особам, які проживають гуртожитку, забороняється самовільно здійснювати переобладнання інженерних систем та/або мереж та перепланування приміщень гуртожитку, в тому разі і мереж водопостачання та водовідведення, отже самовільне переобладнання особами, які проживають у гуртожитку, систем водопостачання та водовідведення з встановленням засобів обліку води у кімнатах гуртожитків без відповідних документів, що дають право на їх виконання, у відповідності до вимог ст. 100 ЖК УРСР не можливе, позаяк власником гуртожитку є ПАТ «Трест «Київміськбуд-2».

Таким чином, чинне законодавство не передбачає можливості укладання ПАТ «АК «Київводоканал» з мешканцями гуртожитку індивідуальних договорів на надання послуг з водопостачання та водовідведення поза межами волевиявлення власника такого гуртожитку та належної технічної реконструкції і переобладнання. В свою чергу, відсутність укладених між третіми особами та позивачем за первісним позовом індивідуальних договорів не звільняє ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» від обов`язку своєчасно надавати особам, які проживають в гуртожитку та членам їх сімей, житлово-комунальні послуги належної якості згідно із законодавством.

З аналогічних підстав суд не приймає доводи відповідача за первісним позовом про те, що ПАТ «АК «Київводоканал» не позбавлений права стягнути вартість наданих ним послуг з водопостачання безпосередньо з осіб, що проживають в гуртожитку, оскільки такі особи не є власниками будівлі по АДРЕСА_1 та самостійно не можуть укладати відповідні договори про надання житлово-комунальних послуг із їх постачальниками.

В свою чергу суд не приймає до уваги посилання ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» на відсутність у нього як власника гуртожитку необхідності в отриманні комунальних послуг від виробників, у тому числі від ПАТ «АК «Київводоканал», оскільки як зазначено у постанові Верховного Суду від 28.04.2022 року у справі №760/9127/20-ц, такі доводи суперечать пункту 10 Примірного положення про користування гуртожитками, за яким ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» зобов`язане забезпечити мешканців гуртожитку житлово-комунальними послугами належної якості згідно із законодавством.

Крім того, за відсутності доказів несплати мешканцями гуртожитку отриманих житлово-комунальних послуг, дії ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» щодо відмови у забезпеченні будівлі гуртожитку такими послугами є незаконними.

Оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, за висновком Верховного Суду відсутність письмових договірних відносин не є підставою для прийняття рішення власником гуртожитку про відмову від надання виробниками житлово-комунальних послуг.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань за Договором у встановлений строк, розмір основної заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів оплати наданих позивачем за первісним позовом послуг відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 363 109,07 грн. боргу за спожиті послуги водопостачання та водовідведення (приймання стічних вод) через приєднані мережі у період з 01.04.2019 року по 31.10.2020 року, підлягають задоволенню.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов`язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно пунктом 1 статті 546, статті 547 Цивільного кодексу виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 4.2 Договору у разі порушення строків виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Оплата абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку в повному обсязі.

Крім того за умовами пункту 4.6 Договору за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, або вимогу щодо оплати, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5 відсотків від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов`язку оплатити рахунок постачальника.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем за первісним позовом виконання зобов`язання щодо оплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення, у строк, визначений умовами Договору, позивачем за первісним позовом нараховано та пред`явлено до стягнення пеню в сумі 10 387,15 грн. за загальний період з 06.03.2020 по 31.10.2020, проценти річних в сумі 1 731,17 грн. за період з 06.03.2020 по 31.10.2020, інфляційні нарахування в сумі 2 273,22 грн. за період березень 2020 року - жовтень 2020 року, а також штраф в розмірі 5% в сумі 18 155,45 грн., які останній просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

В свою чергу, відповідач за первісним позовом зазначає про те, що розрахунок позовних вимог зроблений не вірно та з порушенням строків, визначених частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

У відповідності до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

При цьому перебіг часу, за який нараховуються інфляційні втрати, проценти річних та пеня, починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Також суд зазначає, що згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Наразі, як встановлено судом, позивачем при здійсненні розрахунку пені згідно умов пункту 4.2 Договорів застосовано період нарахування за Договором з 06.03.2020-31.10.2020 року щодо заборгованості у сумі 18 833,30 грн. та з 06.04.2020-31.10.2020 року щодо заборгованості у сумі 19 436,28 грн., що перевищує встановлений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України шестимісячний термін нарахування пені.

За результатами здійсненого судом за допомогою системи "ЛІГА" перерахунку заявленої до стягнення пені, у відповідності до приписів чинного законодавства та з урахуванням приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України щодо строку нарахування пені в межах 6 місяців періоду прострочення, судом встановлено, що розмір останньої становить 19 298,29 грн., тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 387,15 грн. пені підлягають частковому задоволенню у визначеній судом сумі 7 007,03 грн.

За результатами здійсненої за допомогою інформаційно-правової системи "ЛІГА" перевірки нарахування заявлених позивачем до стягнення процентів річних, інфляційних нарахувань та штрафу за невчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення, з урахуванням визначеного позивачем періоду прострочення, судом встановлено, що розмір процентів річних, інфляційних нарахувань та штрафу відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства, умовам Договору та є арифметично вірним, тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів річних в сумі 1 731,17 грн., інфляційних нарахувань в сумі 2 273,22 грн., а також штраф в розмірі 5% в сумі 18 155,45 грн. підлягають задоволенню.

В свою чергу, в частині зустрічних позовних вимог про визнання правовідносин сторін за Договором припиненими з 01.12.2018 року та зобов`язання ПАТ «АК «Київводоканал» припинити нарахування за Договором та зняти з 01.12.2018 року з обліку споживача ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» об`єкт за адресою АДРЕСА_1 у м. Києві, суд, з урахуванням вищевикладених висновків про відсутність підстав для дострокового розірвання в односторонньому порядку ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» Договору з 01.12.2018 року, зазначає, що спірний Договір №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року є чинним та у встановленому законом і Договором порядку сторонами не розірваний, відтак вказані позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

Водночас суд зазначає, що відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Положеннями частини 1, 2 статті 653 Цивільного кодексу України визначено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Таким чином, не може бути визнано припиненим зобов`язання на вимогу однієї із сторін за чинним та нерозірваним договором.

З цих підстав правовідносин між ПАТ «АК «Київводоканал» та ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року не можуть вважатися припиненими з 01.12.2018 року, позаяк спірний Договір не розірвано, та він відповідно є обов`язковим для виконання сторонами.

Поряд із цим суд наголошує, що особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (стаття 12 Цивільного кодексу України).

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 16 даного Кодексу, яка кореспондується з положеннями статті 20 ГК України, встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення.

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у статті 16 ЦК України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 року у справі № 912/1856/16, від 14.05.2019 року у справі № 910/11511/18, від 28.05.2020 року у справі № 910/7164/19.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить звернути вагу на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, а у разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 року у справі № 910/4164/19.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і, у разі встановлення порушеного права, з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Так, предметом зустрічного позову є визнання правовідносин між ПАТ «АК «Київводоканал» та ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року припиненими з 01.12.2018 року та зобов`язання ПАТ «АК «Київводоканал» припинити нарахування ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року та зняти з 01.12.2018 року ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» з обліку як споживача послуги по об`єкту за адресою АДРЕСА_1 у м. Києві.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) зробила висновок про те, що нормами статей 16 Цивільного кодексу України та 20 Господарського кодексу України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися лише шляхом розірвання договору.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання договору припиненим, позивач прагне досягнути юридичної визначеності у відносинах з відповідачем, тобто прагне отримати підтвердження судом припинення певних прав іншої сторони договору. У такому разі відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 20 ГК України належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача.

Аналогічний висновок викладений в постановах Великої палати Верховного Суду у постанові від 15.09.2022 року у справі № 910/12525/20, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, а також в постановах Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21), від 18.05.2021 року у справі № 911/2656/19.

З урахуванням правових висновків, викладених в постанові Верхового Суду від 13.02.2018 року у справі №916/849/17 суд наголошує, що звертаючись із позовом про визнання правовідносин припиненими позивачем за зустрічним позовом фактично ставиться питання про встановлення юридичного факту, зокрема, факту розірвання позивачем за власною ініціативою договору шляхом надіслання на адресу відповідача вимоги (повідомлення) про розірвання договору, а також факту припинення зобов`язань сторін договору та факту відсутності права у відповідача за зустрічним позовом здійснювати нарахування вартості послуг за договором, що виходить за межі компетенції господарського суду, оскільки в такому випадку суд не здійснює захисту порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу суб`єкта господарювання.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі № 452/5368/16-ц (провадження №14-143цс20), захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Отже, позовна вимога про визнання договору припиненим (тобто про встановлення факту того, що цей договір припинився) є неналежним способом захисту прав та інтересів.

Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися для захисту інтересу в юридичній визначеності лише в разі неможливості захисту позивачем його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц, від 22.02.2022 року у справі № 761/36873/18).

Також суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.10.2022 року у справі № 910/14224/20, від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц, згідно якої слід ураховувати, що наведені вище способи захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань будуть належними лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора або кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30.01.2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц, обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Отже, враховуючи вищенаведене в сукупності суд зазначає про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог про визнання правовідносин між ПАТ «АК «Київводоканал» та ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року припиненими з 01.12.2018 року, з огляду на те, в тому числі, що позивачем за зустрічним позовом обраний неефективний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З аналогічних підстав та обґрунтувань, що наведені судом вище, та зважаючи на відсутність доказів припинення дії Договору №08817/4-1-09 від 29.09.2009 року, в задоволенні решти зустрічних позовних вимог, а саме про зобов`язання ПАТ «АК «Київводоканал» припинити нарахування ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за Договором та зняти з 01.12.2018 року ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» з обліку як споживача послуги по об`єкту за адресою АДРЕСА_1 у м. Києві, слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 року у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що первісний позов частково доведений позивачем за первісним позовом, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем за первісним позовом не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню частково.

В свою чергу, враховуючи те, що позивач за зустрічним позовом не довів в розумінні статті 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також виходячи з конкретних обставин цієї справи, за висновками суду, обраний ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» не є ефективним для захисту порушеного інтересу позивача у правовій визначеності стосовно виконання ним зобов`язань за спірним Договором № 08817/4-1-09 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 29.09.2009 року, суд вважає за необхідне відмовити позивачу за зустрічним позовом в задоволенні останнього з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за первісним позовом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; за зустрічним позовом - на позивача за зустрічним позовом.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 123, 129, 180, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд - 2" (вул. Н. Ополчення, 26а, м. Київ, 03151; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 1-А; ) 363 109 (триста шістдесят три тисячі сто дев`ять) грн. 07 коп. основного боргу, 1 731 (одну тисячу сімсот тридцять одну) грн. 17 коп. процентів річних, 2 273 (дві тисячі двісті сімдесят три) грн. 22 коп. втрат від інфляції, пеню в розмірі 7 007 (сім тисяч сім) грн. 03 коп., штраф в розмірі 18 155 (вісімнадцять тисяч сто п`ятдесят п`ять) грн. 45 коп. та 5 884 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 39 коп. судового збору.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 29 червня 2023 року.

Суддя А.М. Селівон