РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.07.2023Справа № 910/6559/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯВІР-2000"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД"

про стягнення 24780,45 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЯВІР-2000" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" про стягнення різниці між фактичною вартістю ремонту автомобіля після ДТП і страховим відшкодуванням у сумі 24780,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач як роботодавець винної у ДТП особи, у порушення вимог ст.1172, 1194 Цивільного кодексу України, не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, яка залишилась невідшкодованою після виплати страховиком відповідача страхового відшкодування.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.05.2023 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/6559/23, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

30.05.2023 через відділ діловодства від відповідача надійшов відзив на позов та клопотання про закриття провадження у справі.

12.06.2023 через відділ діловодства від позивача надійшов детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання з таких підстав.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення різниці між фактичною вартістю ремонту автомобіля після ДТП і страховим відшкодуванням у сумі 24780,54 грн.

Судом встановлено, що оскільки предмет спору в частині заявлених вимог у сумі 24359,20 грн був відсутній на момент пред`явлення позову та відкриття провадження у справі (13.04.2023), а докази припинення існування решти суми заявлених вимог у розмірі 421,34 грн матеріали справи не містять, підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що внаслідок настання 12.10.2022 дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль "Renault Sandero ", державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить позивачу на праві власності.

Винною особою у дорожньо-транспортній пригоді згідно із постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2022 у справі №308/13916/22 був водій автомобіля "Mercedes Actros", державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1

16.12.2022 ПрАТ "СК "Євроінс Україна" було перераховано на рахунок позивача страхове відшкодування з урахуванням фізичного зносу у розмірі 33077,55 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 19581 від 16.12.2022.

Ремонт транспортного засобу "Renault Sandero", державний номерний знак НОМЕР_1 , був здійснений за замовленням позивача Фізичною особою-підприємцем Бредун О.Є. та згідно з актом виконаних послуг № 161222 від 28.12.2022 вартість ремонтних робіт становила 57 858,00 грн.

Позивач здійснив оплату вартості ремонтних робіт автомобіля "Renault Sandero", державний номерний знак НОМЕР_1 , у загальній сумі 57858,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 10983 від 19.12.2022, №10984 від 19.12.2022, 10752 від 04.04.2023.

Позивач зазначає, що оскільки винна особа в ДТП була працівником Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" та автомобіль "Mercedes Actros", державний номерний знак НОМЕР_2 , належить відповідачу, останній у відповідності до приписів ч.1 ст.1172, ч.1. ст.1194 ЦК України має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, яка залишилась невідшкодованою після виплати страховиком відповідача страхового відшкодування.

16.03.2023 позивач надіслав відповідачу вимогу №48 від 16.03.2023 про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 24359,20 грн. Позивач зазначає, що так як станом на час надіслання вимоги, позивач не здійснив повного розрахунку з виконавцем ремонтних робіт, то сума вимоги була визначена на підставі ремонтної калькуляції № 75773 Р_М від 03.11.2022.

Оскільки відповідач вимоги позивача не задовольнив, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 24780,54 грн, що становить різницю між фактичною вартістю ремонтних робіт автомобіля "Renault Sandero" та страховим відшкодуванням, виплаченим страховою компанією.

Позиція відповідача

Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви, оскільки, отримавши вимогу № 48 від 16.03.2023 про відшкодування різниці 24 359,20 грн, ТОВ "СІЛЬПО-ФУД" перерахувало кошти на рахунок позивача у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №8298225 від 13.04.2023.

Також відповідач зазначає, що позивач не наводить поважних підстав не виставлення суми претензії на суму заявлених у позові вимог 24780,45 грн. Відповідач зазначає, що розмір виставлених вимог розмірі 24780,00 грн (57858,00 - 33077,55) обумовлена актом виконаних робіт ФОП Бредун О.Є. №161222 від 28.12.2022, а відтак позивачу було відомо про відповідну суму в розмірі 24780,45 грн ще в грудні 2022 року, проте позивачем направлена претензія 16 березня 2023 року на суму 24359,20 грн, що була задоволена ТОВ "СІЛЬПО-ФУД".

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно із матеріалів справи, 12.10.2022, о 08.00 год., в м. Ужгород, вул. Швабська, 3, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Mercedes Actros", державний номерний знак НОМЕР_2 , не переконався у безпечності, в результаті чого створив перешкоди у русі водію автомобіля "Renault Sandero", державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого відбулося їх зіткнення та транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.15.13 Правил дорожнього руху.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2022 у справі №308/13916/22 водія автомобіля "Mercedes Actros", державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно із полісів №209255545 та №210419135 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються автомобілем "Mercedes Actros", державний номерний знак НОМЕР_2 та причіпом державний номерний знак НОМЕР_3 була застрахована в ПрАТ "СК "Євроінс Україна".

26.10.2023 представником ПрАТ "СК "Євроінс Україна" був проведений огляд транспортного засобу "Renault Sandero", державний номерний знак НОМЕР_1 , та складений протокол огляду транспортного засобу № 38578 від 26.10.2022.

Згідно із калькуляції вартості відновлюваного ремонту з використанням ліцензійного програмного забезпечення "Audatex" вартість відновлювального ремонту "Renault Sandero", державний номерний знак НОМЕР_1 становила 57436,75 грн; загальна сума вирахувань зношення запчастин без ПДВ складає 24 359,20 грн; загальна сума після вирахувань складає 33 077,55 грн.

16.12.2022 ПрАТ "СК "Євроінс Україна" було перераховано на рахунок позивача страхове відшкодування з урахуванням фізичного зносу у розмірі 33077,55 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 19581 від 16.12.2022.

Відповідно до акту виконаних послуг № 161222 від 28.12.2022 вартість ремонтних робіт транспортного засобу "Renault Sandero", державний номерний знак НОМЕР_1 становила 57858,00 грн.

Позивач на підставі рахунків на оплату виконавця ремонтних робіт (ФОП Бредун О.Є.) № 161222-1 від 16.12.2022, №161222-2 від 16.12.2022, № 161222-3 від 28.12.2022 здійснив оплату вартості ремонтних робіт автомобіля "Renault Sandero", державний номерний знак НОМЕР_1 , у загальній сумі 57858,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 10983 від 19.12.2022, №10984 від 19.12.2022, 10752 від 04.04.2023.

Відтак, різниця між фактичною вартістю ремонту автомобіля після ДТП та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком відповідача становить 24780,54 грн (57858,00 грн - 33077,55 грн).

Згідно із матеріалів справи, винний у ДТП водій автомобіля "Mercedes Actros", державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів ТОВ "СІЛЬПО-ФУД". ОСОБА_1 12.10.2022 (дата ДТП) здійснював свої службові обов`язки на автомобілі "Mercedes Actros", державний номерний знак НОМЕР_2 , з причіпом державний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується маршрутним листом №4213477 від 11.10.2022 та подорожнім листом вантажного автомобіля №2755998 від 11.10.2022.

Спір у справі виник у зв`язку із тим, що відповідач як роботодавець винної у ДТП особи, у порушення вимог ст.1172, 1194 Цивільного кодексу України, не відшкодував позивачу матеріальну шкоду у сумі 24780,54 грн (57858,00 грн - 33077,55 грн), завдану внаслідок ДТП, яка залишилась невідшкодованою після виплати страховиком відповідача страхового відшкодування.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

За загальним правилом ч.1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Умовами застосування цієї норми є завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Разом з тим, глава 82 Цивільного кодексу України встановлює і правила спеціальних деліктів, які передбачають особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб).

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".

За загальними правилом, закріпленим у ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно із нормою ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

При цьому, чинне цивільне законодавство розмежовує випадки страхування майнової відповідальності. Особа може застрахувати свою відповідальність добровільно або ж страхування відповідальності є обов`язковим з огляду на приписи відповідного закону. Закон про обов`язкове страхування передбачає обов`язок власників транспортних засобів страхувати власну відповідальність перед третіми особами.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Як підтверджено наявними у матеріалах справи полісами №209255545 та №210419135 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТОВ "СІЛЬПО-ФУД" застрахувало свою відповідальність в ПрАТ "СК "Євроінс Україна" як власника автомобіля "Mercedes Actros", державний номерний знак НОМЕР_2 та причіпа державний номерний знак НОМЕР_3 та осіб, що користуються зазначеними транспортними засобами.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавала шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

З урахуванням наведених вище вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ПрАТ "СК "Євроінс Україна" перерахувало власнику автомобіля "Renault Sandero", державний номерний знак НОМЕР_1 , страхове відшкодування з урахуванням фізичного зносу у розмірі 33077,55 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 19581 від 16.12.2022.

Відповідно до акту виконаних послуг № 161222 від 28.12.2022 вартість ремонтних робіт транспортного засобу "Renault Sandero", державний номерний знак НОМЕР_1 становила 57858,00 грн.

Позивач здійснив оплату вартості ремонтних робіт автомобіля "Renault Sandero", державний номерний знак НОМЕР_1 , виконавцю ремонтних робіт (ФОП Бредун О.Є.) у загальній сумі 57858,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 10983 від 19.12.2022, №10984 від 19.12.2022, 10752 від 04.04.2023.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено, що повна та актуальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Renault Sandero", державний номерний знак НОМЕР_1 становить 57858,00 грн.

Як вже встановлено судом, 12.10.2022 ОСОБА_1 , будучи працівником ТОВ "СІЛЬПО-ФУД" та здійснюючи свої службові обов`язки на автомобілі "Mercedes Actros", державний номерний знак НОМЕР_2 , з причіпом державний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується маршрутним листом №4213477 від 11.10.2022 та подорожнім листом вантажного автомобіля №2755998 від 11.10.2022, скоївши ДТП та завдав майнової шкоди автомобілю "Renault Sandero", державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є позивач.

Як зазначено судом вище, відповідно до ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Так, розглядаючи спірні відносини, суд враховує позицію Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 905/1391/19, відповідно до якої тлумачення частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 355/1394/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 426/16825/16-ц, у постанові від 05.12.2018 зазначає, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Матеріали справи, зокрема, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2022 у справі №308/13916/22 підтверджено вину водія автомобіля "Mercedes Actros", державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 12.10.2022.

Доведеною є також обставина, що водій автомобіля "Mercedes Actros", державний номерний знак НОМЕР_2 був працівником відповідача і в день дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом, власником якого є відповідач.

Враховуючи наведене, позивачем обґрунтовано заявлено позов до відповідача, який зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Крім цього, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності наведених приписів процесуального закону позивач довів належними доказами наявність у нього права на відшкодування відповідачем різниці між фактичною вартістю ремонту автомобіля після ДТП та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком відповідача становить 24780,54 грн (57858,00 грн - 33077,55 грн).

Одночасно, з наданої відповідачем у матеріали справи платіжної інструкції №8298225 від 13.04.2023 судом встановлено, що відповідач на виконання вимоги позивача №48 від 16.03.2023 сплатив заборгованість у сумі 24359,20 грн.

Суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Аналіз зазначених норм права вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі.

Статтею 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до пункту 1 частини першої вказаної статті основними засадами судочинства, у тому числі є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Процесуальний порядок провадження у господарських справах визначається Господарським процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Згідно з висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2022 року по справі № 917/957/20 зазначив, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 404/251/17, від 26.01.2021 у справі № 910/15374/19, від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20.

З урахуванням вище викладеного, оскільки на момент пред`явлення позову, а також станом на час відкриття провадження у справі заборгованість у розмірі 24359,20 грн сплачена відповідачем та предмет спору у цій частині був відсутній на момент пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом рішення, то позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

З огляду на встановлені обставини, оскільки невиконане відповідачем зобов`язання з відшкодування різниці між фактичною вартістю ремонту автомобіля після ДТП та страховим відшкодуванням у сумі 421,34 грн (24780,54 грн - 24359,20 грн) є обґрунтованим та доведеним належними доказами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення 421,34 грн.

ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯВІР-2000" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД", а саме в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у сумі 421,34 грн. Позовні вимоги в частині стягнення 24359,20 грн суд залишає без задоволення.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Виходячи з аналізу положень ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (постанова Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18).

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано у матеріали справи копії: договору №31 про надання правової допомоги від 01.02.2023, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро "Світлани Фуголь"; акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2023; квитанції №53 від 05.06.2023 про сплату гонорару 7000,00 грн.

У відповідності до п.4.1. договору, розмір гонорару, який клієнт сплачує Адвокатському бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами у додатку до цього договору. У додатку №1 до договору сторонами погоджено перелік правових послуг, перелік документів, що складаються адвокатом та їх вартість.

Згідно із актом прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2023, вартість наданих адвокатом послуг (підготовка та складання господарського позову з додатками) становить 7000,00 грн.

Оплата позивачем наданих адвокатом послуг з правової допомоги підтверджується квитанцією №53 від 05.06.2023.

Оцінивши подані позивачем докази, суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Оцінивши подані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що витрати на правничу допомогу по справі №910/6559/23 підтверджені позивачем.

За приписами ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечень щодо заявлених позивачем витрат не надав.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, розмір заявлених до стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та гонорару успіху відповідає критерію розумності.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у даному випадку - витрати на правничу допомогу), у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, оскільки позовні вимоги у цій справі задоволені частково, то суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на оплату правової допомоги у сумі 119,02 грн.

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" (02090, місто Київ, вулиця Бутлерова, будинок 1, ідентифікаційний код 40720198) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯВІР-2000" (36007, Полтавська область, місто Полтава, вулиця С. Кондратенко, будинок 6, ідентифікаційний код 37829234) різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у сумі 421,34 грн, витрати на правову допомогу у сумі 119,02 грн та судовий збір у сумі 45,64 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 04.07.2023.

Суддя С.О. Турчин