ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2023 року м.Дніпро Справа № 3-223 (904/9932/16)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Чередка А.Є., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

учасники справи:

від боржника Снітько Едуард Вікторович (в залі суду), адвокат ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив", довіреність № 10-01/03 від 04.01.2023року;

арбітражний керуючий Штельманчук Михайло Сергійович (в залі суду) - посвідчення №194 від 28.02.2013 року;

від позивача Айдинян Анжела Василівна (поза межами приміщення суду), адвокат АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі", свідоцтво серії КС №9921/10 від 15.04.2021року

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2023 року (повний текст складено 23.02.2023 року) у справі №3-223 (904/9932/16) (суддя Владимиренко І.В.)

в межах справи №904/9932/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" матеріали заяви Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про заміну сторони у справі №3-223

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", м.Дніпропетровськ

до Державного підприємства "Амофос", м. Дніпродзержинськ

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2022 року у справі №3-223 задоволено заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про заміну сторони у справі №3-223. Замінено відповідача (боржника) - Державне підприємство "Амофос" на його правонаступника - Приватне акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив".

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.01.2023 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" задоволено. Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2022 року у справі №3-223 скасовано. Справу №3-223 щодо розгляду заяви Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" надіслано до господарського суду Дніпропетровської області для розгляду в межах справи №904/9932/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив".

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2023 року в межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" задоволено заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про заміну сторони у справі № 3-223 та здійснено заміну відповідача (боржника) у справі № 3-223 - Державне підприємство "Амофос" його правонаступником - Приватним акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив".

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що наявні в матеріалах справи докази є такими, що підтверджують реорганізацію (шляхом злиття) боржника у справі №3-223, у зв`язку з чим заява про заміну сторони його правонаступником підлягає задоволенню.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Приватне акціонерне товариство "Завод мінеральних добрив" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" про заміну сторони виконавчого провадження боржника у справі №3-223 - ДП "Амофос" на його правонаступника ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив".

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на те, що:

- ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" (надалі ПАТ "ДЗМД" з 07.04.2004 року перебувало в процедурі банкрутства (справа №Б15/49/04). АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" повинно було заявити свої вимоги до ПАТ "ДЗМД", адже заборгованість виникла на підставі рішення господарського суду від 27.11.2003 року;

- те, що стягувач не заявив вимоги до боржника позбавило його права бути конкурсним кредитором по справі №Б15/49/04 з його вини, адже діюче на той момент законодавства прямо передбачало, що всі вимоги до боржника розглядаються виключно у межах справи про банкрутство (ст.16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом");

- вказівка в оскаржуваній ухвалі на те, що стягувач не міг звернутись в процедуру банкрутства ЗАТ "ДЗМД", так як не було здійснено правонаступництва ДП "Амофос", не відповідає дійсності, адже велика кількість конкурсних кредиторів зверталась з кредиторськими вимогами до ЗАТ "ДЗМД" без здійснення правонаступництва.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2010 року у справі №Б15/49/04 було затверджено мирову угоду, яка передбачає, що вимоги по зобов`язанням ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив", що виникли до затвердження 29.12.2004 року господарським судом Дніпропетровської області реєстру вимог кредиторів по цій справі та не включені до нього, вважаються погашеними.

Також скаржник вважає, що судом першої інстанції проігноровано, що ухвалою від 29.07.2021 року у справі №3-223 господарським судом Дніпропетровської області вже було відмовлено у задоволенні клопотання про заміну сторони боржника, в тому числі з підстав того, що ДП "Амофос" не заявляло свої кредиторські вимоги в процедурі банкрутства ЗАТ "ДЗМД".

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу господарського суду залишити без змін.

Зазначає, що:

- правонаступництва ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" перед ВАТ "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" станом на дату винесення ухвали про затвердження мирової угоди від 01.02.2010 року у справі №Б15/49/04 не виникло, то п.6.4 вказаної ухвали не може поширюватись на такі зобов`язання, оскільки неможливо визнати погашеними зобов`язання, що не виникли;

- АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" неодноразово зверталося до суду із заявою про заміну ДП "Амофос" на його правонаступника, але, як підтверджують матеріали справи, ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" послідовно заперечувало проти задоволення даної заяви, аргументуючи це тим, що ДП "Амофос" перебуває у стані припинення та щодо нього внесено запис про припинення юридичної особи; натомість у даній апеляційній скарзі доводить протилежне - що начеб-то правонаступництво настало у 2022 році і тому стягувачу слід було звертатися у межах справи про банкрутство ЗАТ "ДЗМД".

Позивач вважає, що посилання скаржника на те, що велика кількість конкурсних кредиторів зверталась з кредиторськими вимогами до ЗАТ "ДЗМД" без здійснення правонаступництва, не стосуються предмету розгляду даної справи. Кредиторські вимоги не були заявлені у межах справи про банкрутство ЗАТ "ДЗМД", оскільки боржником АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" станом на період розгляду такої заяви було ДП "Амофос", а не ПАТ "ДЗМД".

Щодо доводів апелянта про наявність ухвали господарського суду від 29.07.2021 року у справі №3-223, позивач вважає, що це не є перешкодою для його звернення до суду повторно.

Скаржником надані додаткові пояснення, в яких зазначені доводи, що є аналогічними доводам, викладеним у апеляційній скарзі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та надані заперечення, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2003 року у справі №3-223 стягнуто з ДП "Амофос" на користь ВАТ "ЕК "Дніпрообленерго" (в подальшому замінено на ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго") 2 917 570,59 грн - основного боргу, 1 700,00 грн - витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, про що 26.12.2003 року видано наказ.

12.07.2021року АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" звернулось до господарського суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій заявник просить замінити сторону виконавчого провадження, а саме: боржника - Державне підприємство "Амофос" на його правонаступника - Приватне акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив".

Вказана заява мотивована тим, що згідно інформації Міністерства енергетики України та відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 05.08.2022 року №472 правонаступником ДП "Амофос" у частині прав та обов`язків, пов`язаних з його діяльністю є ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" (змінено на ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив"). Однак, крім самого наказу, інших документів щодо здійснення заміни, які були передбачені законодавством, не підписано.

За твердженням АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі", непідписання між ДП "Амофос" та ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" передавального акту, заважало АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" пред`явити свої вимоги за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2003року по справі №3/223 до нового боржника - ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив".

У заяві про зміну предмету заяви від 18.05.2022 року АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" просить замінити боржника у справі, а саме: боржника - Державне підприємство "Амофос" на його правонаступника - Приватне акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив".

В обґрунтування зміни предмету заяви АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" вказує, що відповідно до постанови державного виконавця Південного ВДВС у м.Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 24.06.2021року виконавчий документ - наказ №3/223, виданий 26.12.2003року господарським судом Дніпропетровської області повернуто стягувачеві, на час подання заяви про зміну предмета заяви інших виконавчих проваджень не відкрито.

Заявник стверджував, що:

- для повного переходу прав та обов`язків від Державного підприємства "Амофос" до ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" необхідним був підписаний обома сторонами передаточний акт (передавальний акт);

- оскільки такий документ відсутній, повноцінно здійснити процедуру заміни було неможливо в силу закону, тому виникла ситуація, що фактично заміна відбулася та ДП "Амофос" вже не відповідає за своїми зобов`язаннями, але юридично заміна не була оформлена;

- вказані вище обставини заважали АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" пред`явити свої вимоги за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2003 року по справі №3/223 до нового боржника ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив";

- без передавального акту АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" не могло пред`явити і кредиторські вимоги до ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" у справі про його банкрутство №Б15/49/04 (справу про банкрутство порушено - 07.04.2004 року).

Заявник зазначав, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2010 року у справі №Б15/49/04 затверджено мирову угоду від 11.01.2010 року. У п. 6.4 резолютивної частини цієї ухвали зазначено, що вимоги по зобов`язанням ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив", які виникли до затвердження господарським судом Дніпропетровської області реєстру вимог кредиторів по справі №Б15/49/04 та не включені до нього, вважаються погашеними. Таким чином, АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" не пред`явило свої вимоги до ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" з поважних причин, а саме - через встановлені вимоги законодавства, що були чинні на той час - про вимогу наявності передавального акту.

Заявник також зазначав, що ДП "Амофос" відповідно до відомостей з ЄДРПОУ перебуває у стані припинення, що унеможливлює виконання рішення суду, а до ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" не можуть бути пред`явлені вимоги через відсутність передавального акту та внесення запису в ЄДРПОУ про остаточне припинення ДП "Амофос" як суб`єкта господарювання. Таким чином, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2003 року залишається невиконаним.

АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" вважає, що така ситуація щодо неможливості юридичної заміни боржника є порушенням прав стягувача, оскільки лише через формальні причини стягувач не має можливості стягнути заборгованість з нового боржника.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив заяву стягувача, а апелянт доводи суду щодо прийнятого рішення не спростував. Обгрунтованість висновків суду першої інстанції підтверджується наступним:

Статтею 1291 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що обов`язковість виконання рішення є однією із засад виконання виконавчого провадження.

Частиною третьою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; обов`язковість судового рішення.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

"Право на суд" було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Європейський суд з прав людини зазначає, що держава є відповідальною за борги державного підприємства, не дивлячись на те, що підприємство є окремою юридичною особою. Таким чином, держава є відповідальною за невиплату заявнику сум, присуджених йому рішеннями, що винесені проти такого підприємства (див. рішення "Михайленки та інші проти України" (Mykhaylenky and Others v. Ukraine) (№ 35091/02, 35196/02, 35201/02, 35204/02, 35945/02, 35949/02, 35953/02, 36800/02, 38296/02 та 42814/02, пп. 43- 46, 20045XII; та "Соловйов проти України" (Solovyev v. Ukraine), заява № 4878/04, пункт 20, рішення від 14.12.2006 року).

У рішенні у справі "Янголенко проти України" від 10.12.2009 року Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

Відповідно до частин першої та другої статті 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

За приписами частин 1 та 2 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Відповідно до положень статті 334 Господарського процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 242 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

У даному випадку суд розглядав заяву про заміну боржника до відкриття виконавчого провадження, оскільки на час розгляду відкритого виконавчого провадження за наказом від 26.12.2003 року не було.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 року у справі №916/617/17 (пункт 75) зроблено висновок, що як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено в частині п`ятій статті 334 Господарського процесуального кодексу України (аналогічна правова позиція наведена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року у справі № 911/3411/14 та від 18.01.2022 року у справі № 34/425).

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене Господарським процесуальним кодексом України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.08.2020 року у справі №917/1339/16).

Наявність або відсутність процесуального правонаступництва підлягає встановленню окремо у кожному випадку.

Матеріали справи свідчать про те, що боржником у справі №3-223 є Державне підприємство "Амофос".

За змістом частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Статтею 106 Цивільного кодексу України передбачено, що злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади. Законом може бути передбачено одержання згоди відповідних органів державної влади на припинення юридичної особи шляхом злиття або приєднання.

Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення регламентовано статтею 107 Цивільного кодексу України, за приписами якої кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до Єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Отже, законодавець визначив дві форми припинення юридичної особи - в результаті реорганізації або в результаті ліквідації, а також визначив наслідки припинення юридичної особи в результаті реорганізації, які, на відміну від припинення юридичної особи в результаті ліквідації, полягають, зокрема у переході майна, прав і обов`язків до правонаступників. Таким чином, у разі реорганізації юридичної особи шляхом її приєднання факт настання правонаступництва безпосередньо пов`язаний з моментом передання прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника.

При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво. При універсальному правонаступництві все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент. Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а усієї їх сукупності. При реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків.

Якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до новоствореної юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі №910/5953/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі №264/5957/17 зроблено висновок, що відомості з ЄДР можуть підтверджувати факт правонаступництва юридичної особи у випадку її припинення шляхом реорганізації. Проте у випадках заміни сторони у зобов`язанні такі відомості не підтверджують правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи, яку замінили. Іншими словами, інформація, відображена в ЄДР щодо правонаступника юридичної особи (відомості, передбачені у пунктах 29 і 30 частини другої, пунктах 14 і 15 частини третьої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань"), не охоплює всіх випадків правонаступництва прав і обов`язків юридичної особи, зокрема у випадку заміни сторони у зобов`язанні, що відбулася до припинення юридичної особи шляхом її реорганізації чи ліквідації.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Фонду державного майна України "Щодо участі Фонду державного майна України у закритому акціонерному товаристві "Дніпровський завод мінеральних добрив" №1144 від 01.07.2002 року згідно з Тимчасовим положенням про Фонд державного майна України з метою відновлення виробництва мінеральних добрив, іншої хімічної продукції, було прийнято рішення:

1. Підтримати пропозицію Міністерства палива та енергетики України про створення закритого акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" на базі цілісних майнових комплексів державних підприємств "Агрофос" та "Амофос";

2. Фонду державного майна України виступити засновником закритого акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив";

3. Управлінню міждержавних майнових відносин та власності за кордоном: - взяти на облік частку, що належить державі у майні ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" (статутний фонд ЗАТ становить 24 155 000 (двадцять чотири мільйони сто п`ятдесят п`ять тисяч) гривень. Частка держави складає 40%; вжити заходів щодо призначення представника для управління державною часткою у майні ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив";

4. Виконавчому органу ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" погодити питання створення товариства з Антимонопольним комітетом України; повідомити Фонд державного майна про здійснення державної реєстрації товариства та виконання всіма засновниками зобов`язань щодо здійснення внесків до статутного фонду товариства.

Відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України №472 від 05.08.2002 року "Про припинення діяльності ДП "Амофос" та ДП "Агрофос", відповідно до Закону України "Про підприємства в Україні", наказу Фонду державного майна України від 01.07.2002 року №1144 "Щодо участі Фонду державного майна України у закритому акціонерному товаристві "Дніпровський завод мінеральних добрив" та створенням на базі цілісних майнових комплексів Державних підприємств "Амофос" та "Агрофос" Закритого акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив", зареєстрованого 05.07.2002 року виконкомом Дніпродзержинської міської ради () вирішено:

1. Припинити діяльність Державних підприємств "Амофос" та "Агрофос", розташованих за адресою: 51917, Дніпропетровська обл. м. Дніпродзержинськ, просп. Аношкіна, 179 у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття цілісних майнових комплексів державних підприємств та включенням їх до складу Закритого акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив".

2. В.о. директора Державного підприємства Амофос Галушці Ю.В. та в.о. директора Державного підприємства "Агрофос" Михайличенку Ю.В.:

2.1. Надати Мінпаливенерго передавальний баланс та акти приймання-передачі майна реорганізованих підприємств.

2.2. Здійснити заходи, пов`язані з припиненням діяльності підприємств у порядку, встановленому чинним законодавством України.

2.3. Подати в установленому порядку документи для вилучення Державного підприємства "Амофос" та Державного підприємства "Агрофос" з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України та повідомити Головне управління майнових відносин та реформування власності Мінпаливенерго (Лисенка) і Головне управління кадрової політики Мінпаливенерго (Мамчій) про скасування державної реєстрації.

2.4.Забезпечити соціально-правові гарантії працівникам, передбачені чинним законодавством.

3. Взяти до уваги, що Закрите акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив" є правонаступником Державного підприємства "Амофос" та Державного підприємства "Агрофос" у частині прав та обов`язків, пов`язаних з діяльністю Державних підприємств "Амофос" і "Агрофос", згідно із чинним законодавством України.

Отже, згідно з наказом Міністерства палива та енергетики України №472 від 05.08.2002 ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" визнано правонаступником ДП "Амофос" та ДП "Агрофос" у частині прав та обов`язків, пов`язаних з діяльністю ДП "Амофос" і "Агрофос".

05.08.2002 року між ДП "Амофос" та ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" підписано передавальний баланс на 05.08.2002 та акт прийому-передачі цілісного майнового комплексу ДП "Амофос" ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив".

Колегією суддів встановлено, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться такі дані:

- ДП "Амофос" Код , 05.03.2005, №1000683 в стані припинення. Внесення рішення засновників припинення юридичної особи.

Листом №26/1.2.-19.3-8966 від 08.06.2021 року Міністерство енергетики повідомило, що відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 05.08.2002 року №472 "Про припинення діяльності ДП "Амофос" та ДП "Агрофос" правонаступником державного підприємства "Амофос" у частині прав та обов`язків, пов`язаних з його діяльністю, є ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив". Інша інформація у Міністерстві відсутня.

Відповідно п.1.1 п.1 Загальних положень Статуту ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" (), затвердженого протоколом № 13 від 11.11.2009 року загальними зборами акціонерів ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" Приватне акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив" є правонаступником ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив".

У свою чергу, ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" є правонаступником прав та обов`язків припинених ДП "Агрофос" і ДП "Амофос" на підставі наказу № 472 від 05.08.2002 року Міністерства палива та енергетики України, шляхом злиття цілісних майнових комплексів державних підприємств та включенням їх до складу ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив".

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що правонаступником ДП "Амофос" є Приватне акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив" і будь-який інший розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" перейшли всі права та обов`язки Державного підприємства "Амофос".

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника щодо погашення вимог АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" в силу вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2010 року по справі №Б15/49/04, оскільки у стягувача була відсутня реальна можливість пред`явити вказані вимоги до ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" у справі №Б15/49/04, без проведення процесуального правонаступництва у даній справі. Станом на дату затвердження мирової угоди у справі №Б15/49/04 ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" не був боржником АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі".

Судом першої інстанції правомірно враховано, що позивачем неодноразово подавались до господарського суду заяви про заміну ДП "Амофос" на його правонаступника, водночас, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" послідовно заперечував щодо такого правонаступництва саме з підстав того, що ДП "Амофос" продовжує існувати, перебуває в стані припинення та щодо нього не внесено запис в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення юридичної особи.

Колегія суддів визнає обгрунтованими доводи заявника про те, що раніше АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" перешкоджало здійснити заміну ДП "Амофос" на його правонаступника у даній справі до внесення до Реєстру запису про припинення юридичної особи ДП "Амофос" саме наявність в період з 2003 року по 2023 запису про перебування юридичної особи в стані припинення, що також підтверджувалось судовою практикою, яка діяла на той час.

Наразі момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), не пов`язується із внесенням запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, про що свідчать висновки Верховного Суду у справах № 910/5953/17, № 296/443/16-ц.

Колегія суддів звертає увагу на безпідставність доводів апелянта щодо того, що раніше вже вирішувалось судом питання про заміну сторони у справі правонаступником за заявою АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі". Вказане не є перешкодою для звернення стягувача до суду повторно із даною вимогою.

Крім того, затягування із завершенням процедури припинення ДП "Амофос" в частині внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення юридичної особи та фактична передача прав і обов`язків останнього до його правонаступника унеможливлюють фактичне виконання рішення суду у даній справі та суттєво порушують права позивача (стягувача).

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для заміни боржника правонаступником.

Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2023 у справі №3-223 (904/9932/16) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.07.2023.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя А.Є.Чередко

Суддя Ю.Б. Парусніков