ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2023м. ДніпроСправа № 904/1711/23

За позовом Акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Фізичної особи-підприємця Дуча Володимира Миколайовича, м. Київ

про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення

Суддя Ярошенко В.І.

Без участі (виклику) представників сторін

ПРОЦЕДУРА

Акціонерне товариство "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Дуча Володимира Миколайовича про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період 01.11.2021 - 31.03.2022 у розмірі 49 586, 63 грн, яка складається з пені - 1 452, 11 грн, 3% річних - 1 196, 42 грн, інфляційні втрати - 10 515, 38 та плату за абонентське обслуговування за період 01.11.2021 - 31.03.2022 у розмірі 90, 16 грн, всього - 62 840, 70 грн.

Ухвалою суду від 10.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/1711/22. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

01.05.2023 від Фізичної особи-підприємця Дуча Володимира Миколайовича надійшов відзив на позовну заяву.

08.05.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

12.05.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 16.05.2023 відмовлено Фізичній особі-підприємцю Дучі Володимиру Миколайовичу в задоволенні заяви про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

23.05.2023 від відповідача електронною поштою надійшли письмові пояснення, в яких останній, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 "Деякі питання оплати комунальних послуг в період воєнного стану", вказує про незаконність позовних вимог в частині стягнення з ФОП Дуч В.М. нарахованих сум пені, інфляції грошових коштів та річних.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті ст. 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято рішення у справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладена у позовній заяві

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов`язань за типовим договором про надання послуг постачання теплової енергії від 01.11.2021.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії № 1043/жб/3 від 01.11.2021 між сторонами не укладався, оскільки відсутній акцепт (прийняття) відповідачем згоди на його укладання.

Також, відповідач звертає увагу на те, що жодних заяв-приєднання не надавав, а також не сплачував рахунки, які останній вважає незаконно нарахованими, і які потребують негайного скасування.

Крім того, відповідач наголошує на тому, що між сторонами 04.12.2013 був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії № 1043, який на сьогоднішній день є чинним.

Посилаючись на Закон України «Про житлово-комунальні послуги» Відповідач вказує про те, що до 01.05.2019 та після 01.05.2019 залишаються чинними та продовжують діяти договори про надання комунальних послуг, які були укладені до введення в дію Закону № 2189-VIII та до вказаних договорів норми законодавства не передбачають можливості застосування виконавцями послуг Методики № 315.

Також відповідач зазначає про те, що через дію карантину, який продовжено постановою Кабінету Міністрів України до 30.04.2023, строк для визначення моделі договірних відносин для всіх споживачів ще не сплинув, у зв`язку з чим у останнього був відсутній обов`язок щодо укладення типового договору про надання послуг з постачання теплової енергії.

На думку відповідача, вказані обставини свідчать про те, що в період з листопада 2021 року по березень 2022 року позивачем послуги з постачання теплової енергії за спірним договором не надавалися, оскільки вказаний договір між сторонами не укладався, у зв`язку з чим, необґрунтованими є й похідні вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Позиція позивача викладена у відповіді на відзив

Позивач не погоджується з доводами відпвідача викладеними у відзиві, оскільки, відповідно до норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами з 01.11.2021 фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії № 1043/жб/3 від 01.11.2021.

Позивач вважає, що твердження відповідача щодо продовження перехідного періоду для укладання договорів, у порядку встановленому Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції ЗУ № 1060-IX, на час дії карантину не знаходить свого законодавчого відображення, оскільки дане положення було чинне у редакції ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 20.04.2020, а в частині редакції від 01.05.2021 таке застереження відсутнє.

Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що відповідно до п. 13 Постанови КМУ «Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії та і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» від 21.08.2019 № 830 діями, які свідчать про приєднання споживача до умов індивідуального договору, зокрема, є надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунків за надані послуги, факт отримання послуги.

Позивач вказує, що факт отримання відповідачем послуги підтверджується актами подачі теплоносія на будівлю, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим послуга з постачання теплової енергії була надана відповідачу належним чином та в повному обсязі, що не спростовується останнім.

Позиція відповідача викладена у запереченнях та письмових поясненнях

Відповідач стверджує, що позивачем жодних повідомлень споживачу про розміщення договору на сайті не надано, останній просто зачекав місяць і вже по факту виставив до нарахування суми до сплати за новим законом і Методикою 315.

Також у поданих письмових поясненнях відповідач зазначає, що з наданих до матеріалів справи документів вбачається, що право власності на приміщення, до якого позивачем надавалися послуги теплопостачання, оформлене саме за фізичною особою Дуч В.М., а не за фізичною особою-підприємцем Дуч В.М., у зв`язку з чим, посилаючись на Постанову КМУ від 5.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», відповідач вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, в період воєнного часу з 24.02.2022, є незаконними.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Державне підприємство "Криворізька теплоцентраль" 16.03.2017 перетворено у Публічне Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль", про що внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з частиною 2 статті 108 Цивільного кодексу України Публічне Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" є правонаступником Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль".

В подальшому змінено тип товариства з Публічного Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль", про що 14.05.2018 внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України "Про теплопостачання" як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає споживачам теплову енергію.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011 «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» до ДП «Криворізька теплоцентраль» передано об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому (нове найменування Покровський), Інгулецькому та Саксаганському районах міста. Таким чином, з 01.10.2013 виконавцем послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку № 24 по мікрорайону 4-й Зарічний є Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль».

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер 9374704 власником нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон 4-й Зарічний, буд. 24, прим. 143 є Дуч Володимир Миколайович. Дане приміщення знаходиться у багатоквартирному житловому будинку.

Таким чином, виконавцем послуги з постачання теплової енергії для будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мікрорайон 4-й Зарічний, буд. 24, прим. 143, є позивач - Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігрів питної води, інших господарських та технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі -продажу.

Вказаним Законом також передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (частини 4, 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання").

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному сайті було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що співвласниками багатоквартирного будинку № № 24, мікрорайон 4-й Зарічний, м. Кривий Ріг протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору на адресу позивача надсилалося рішення про обрання моделі договірних відносин.

Таким чином, 01.11.2021 Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" та Фізичною особою-підприємцем Дуч Володимира Миколайовича фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, відповідно до пункту 5 якого виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, визначеними цим договором.

Цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (пункт 1 договору).

Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті виконавця (пункт 2 договору).

Згідно з пунктом 4 договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуг.

Відповідно до пункту 5 договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, визначеними цим договором.

Відповідно до пункту 30 вказаного договору плата за послуги постачання теплової енергії складається з:

- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022, та Методики розрахунку, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом та обсягу її споживання;

- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про які розміщується на веб-сайті виконавця.

Пунктом 32 договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 34 договору).

Споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором (частина 3 пункту 41 договору).

Згідно з пунктом 47 договору оформлення претензій споживача щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості здійснюється в порядку, визначеному статтею 27 Закону України Про житлово-комунальні послуги.

Цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше, ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом 1 року з дати набрання чинності.

Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п.п. 51, 52 договору).

Факт поставки теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.03.2022 підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія на житловий будинок № 24, мікрорайон 4-й Зарічний у місті Кривий Ріг, згідно з рішеннями Виконкому Криворізької міської ради № 490 від 22.09.2021 та № 158 від 23.03.2022 про початок та закінчення опалювального сезону 2021/2022, а саме: акт № б/н від 25.10.2021 про подачу теплоносія на будівлю; акт № 18 від 01.04.2022 про припинення подачі теплоносія на будівлю.

У будинку № 24, мікрорайон 4-й Зарічний у місті Кривий Ріг встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії, що підтверджується актами технічного огляду приладів обліку теплової енергії від 16.08.2021 (арк.с. 26).

Як зазначає позивач, прилад-розподілювач теплової енергії у вказаному будинку не встановлено, у зв`язку з чим розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу комерційного обліку і пропорційно опалювальній площі приміщення.

Відповідно до актів передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) Фізичній особі - підприємцю Дуч Володимиру Миколайовичу було поставлено теплову енергію (з урахуванням плати за абонентське обслуговування):

- № 8785 від 30.11.2021 у листопаді 2021 року на суму 12 270, 46 грн з ПДВ та з платою за абонентське обслуговування у розмірі 5, 85 грн;

- № 10452 від 31.12.2021 у грудні 2021 року на суму 11 418, 84 грн з ПДВ та з платою за абонентське обслуговування у розмірі 5, 85 грн;

- № 1120 від 31.01.2022 у січні 2022 року на суму 22 962, 74 грн з ПДВ та з платою за абонентське обслуговування у розмірі 5, 85 грн;

- № 4541 від 28.02.2022 у лютому 2022 року на суму 11 715, 13 грн з ПДВ та з платою за абонентське обслуговування у розмірі 6, 06 грн;

- № 8763 від 02.03.2022 відповідачеві здійснено перерахунок за січень та лютий 2022 року на суму -19 468, 75 грн;

- № 10882 від 31.03.2022 у березні 2022 року на суму 11 416, 55 грн з ПДВ та з платою за абонентське обслуговування у розмірі 6, 06 грн.

- № 3439 від 30.04.2022 відповідачеві здійснено перерахунок за лютий та березень 2022 року на суму -692, 74 грн;

Отже, відповідно до зазначених актів Відповідачем було спожито теплової енергії за період з листопада 2021 року по квітень 2022 року разом з нарахуваннями за абонентське обслуговування на загальну суму 49 676, 79 грн.

Вказані акти разом з рахунками-фактурами були надіслані на адресу відповідача (арк.с. 28-30), проте останнім не підписані.

Вищезазначені обставини і стали причиною звернення позивача до суду. В якому позивач просить стягнути суму основного боргу в розмірі 49 586, 63 грн, пеню у розмірі 1 452, 11 грн, 3 % річних у розмірі 1 196, 42 грн, інфляційні втрати в розмірі 10 515, 38 грн та плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.10.2022 у розмірі 90, 16 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

За матеріалами справи судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 Цивільного кодексу України та § 3 глави 30 Господарського кодексу України, а саме - договором постачання теплової енергії.

Правовідносини у сфері теплопостачання регулюються Законами України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09.11.2017, "Про теплопостачання", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, та іншими нормативно-правовими актами.

Щодо суми основного боргу та плати за абонентську обслуговування

Послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) належать до комунальних послуг.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VІІІ від 09.11.2017 передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідач не заперечив та не спростував факту надання йому позивачем послуг з постачання теплової енергії у період з січня 2021 по квітень 2021 року.

Тож, за наявними у справі доказами суд дійшов висновку, що позивач належним чином виконав своє зобов`язання за договором із поставки відповідачу теплової енергії у період з січня 2021 по квітень 2021 року, у зв`язку з чим у відповідача виникло зустрічне зобов`язання по оплаті вартості отриманої ним теплової енергії.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Положення аналогічного змісту закріплені в частині першій статті 526 Цивільного кодексу України.

За приписами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення укладеного сторонами договору визначено, що споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 34 договору).

Отже, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості спожитої ним теплової енергії та плати за абонентське обслуговування є такими, що настали.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач у порушення умов договору не здійснив повних та своєчасних розрахунків із позивачем, у зв`язку з чим зі сторони відповідача має місце неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором.

Згідно з розрахунком позивача сума заборгованості відповідача за поставлену йому теплову енергію становить 49 586, 63 грн та плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.10.2022 у розмірі 90, 16 грн.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості у вказаній сумі відповідачем суду не надано.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 49 586, 63 грн та плати за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.10.2022 у розмірі 90, 16 грн грн є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо суми пені

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нормою частини 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За приписом частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до пункту 45 договору у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати за теплову енергію, позивач розрахував та просить суд стягнути суму пені в розмірі 1 452, 11 грн, яка розрахована за період прострочення оплати з 03.01.2022 по 13.12.2022 у сумі 423, 09 грн, з 01.02.2022 по 13.12.2022 у сумі 360, 61 грн, з 01.03.2022 по 13.12.2022 у сумі 335, 79 грн, з 01.04.2022 по 13.12.2022 у сумі 87, 27 грн та з 02.05.2022 по 13.12.2022 у сумі 245, 35 грн.

Судом встановлено помилковість визначеного позивачем періоду нарахування пені та невідповідність здійсненого розрахунку пені положенням частини 6 статті 232 Господарського кодексу України та частині 5 статті 254 Цивільного кодексу України.

Позивачем при здійсненні розрахунку пені не враховано наведених вище положень щодо порядку перебігу строків, у зв`язку з чим помилково визначено кінцеві дати виконання відповідачем грошових зобов`язань.

Таким чином, здійснивши перерахунок суд встановив, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 892, 56 грн, у стягненні пені у розмірі 559, 55 грн слід відмовити.

Щодо суми 3 % річних та інфляційних втрат

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 10 515, 38 грн за загальний період з січня по травень 2022 року та 3 % річних у розмірі 1 196, 42 грн, з яких за період 01.01.2022 по 13.12.2022 у сумі 349, 76 грн, з 01.02.2022 по 13.12.2022 у сумі 296, 39 грн, з 01.03.2022 по 13.12.2022 у сумі 275, 99 грн, з 01.04.2022 по 13.12.2022 у сумі 71, 73 грн та з 01.05.2022 по 13.12.2022 у сумі 202, 55 грн

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат, суд встановив, що заявлена до стягнення сума вказаних нарахувань є вірною.

Здійсненням перевірки розрахунку 3% річних судом встановлено, що він виконаний невірно.

За приписом частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Позивачем при здійсненні розрахунку 3% річних не враховано наведених вище положень Цивільного кодексу України щодо порядку перебігу строків, у зв`язку з чим помилково визначено початкові дати періодів нарахування 3% річних на заборгованість за надані послуги.

За актом № 10882 від 31.03.2022 три відсотки річних мають нараховуватися з 03.05.2022, оскільки останнім днем оплати є 30.04.2022, що припадає на суботу.

Після здійсненого судом перерахунку 3% річних позовні вимоги в цій частині позову підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 194, 63 грн. У позовних вимогах про стягнення 3% річних у розмірі 1, 79 грн слід відмовити.

Щодо інших доводів відповідача

Господарський суд зазначає, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, в запереченнях та письмових поясненнях, господарським судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, з огляду на таке.

Законом України від 03.12.2020 № 1060-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг", який набрав чинності 01.05.2021, до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" внесенні зміни, у тому числі й щодо організації договірних відносин між виконавцями житлово-комунальних послуг та споживачами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. Закону України Про житлово-комунальні послуги надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Господарським судом було встановлено, що Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному сайті було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що співвласниками багатоквартирного будинку № 24, мікрорайон 4-й Зарічний у місті Кривий Ріг протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору на адресу Позивача надсилалося рішення про обрання моделі договірних відносин.

Твердження відповідача щодо продовження перехідного періоду для укладання договорів у порядку встановленому Законом України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, на час дії карантину, господарським судом до уваги не приймаються, оскільки дане положення було чинне в редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 20.04.2020, проте в чинній редакції вказаного Закону від 01.05.2021 таке застереження відсутнє.

Відповідно до п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» від 21.08.2019 № 830 фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Господарським судом на підставі аналізу наявних у матеріалах справи документів встановлено, що позивач як теплопостачальна організація надала послуги постачання теплової енергії (теплопостачання), зокрема, для будинку № 24, мікрорайон 4-й Зарічний, місто Кривий Ріг.

Також суд зазначає, що відповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила №630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Процедура відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж, встановлена Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22 листопада 2005.

Судом встановлено, що належне відповідачу на праві власності приміщення 143, являється приміщенням багатоквартирного житлового будинку, тобто, є невід`ємною частиною, в тому числі системи (мережі) централізованого опалення житлового будинку за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон 4-й Зарічний, буд. 24, прим. 143.

Проте, відповідачем не надано суду жодних доказів в розумінні статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження відключення зазначеного приміщення від мереж централізованого опалення житлового будинку за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон 4-й Зарічний, буд. 24, прим. 143, як і не надано доказів на підтвердження того, що відповідач, відповідно до ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» звертався до позивача з претензіями щодо кількості та/або якості наданих послуг.

За вказаних обставин, судом встановлено, що АТ «Криворізька Теплоцентраль» виконано зобов`язання з постачання теплової енергії, а відповідачем, у свою чергу, прийнято та спожито теплову енергію у спірний період без будь - яких зауважень.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що з 01.11.2021 між Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" та Фізичною особою підприємцем Дуч Володимиром Миколайовичем укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.

Стосовно дії договору купівлі-продажу теплової енергії № 1043 від 04.12.2013 господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про житлово-комунальні послуги в редакції ЗУ № 1060-ІХ, договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

З огляду на те, що господарським судом встановлено, що між сторонами з 01.11.2021 укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, договір купівлі-продажу теплової енергії № 1043 від 04.12.2013 втратив свою чинність з 01.11.2021.

Стосовно доводів відповідача про незаконне нарахування позивачем в період воєнного часу з 24.02.2022 пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, господарський суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» окрім іншого установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

З огляду на викладене, заборона нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги, стосується виключно населення.

Як вбачається з матеріалів справи, Дуч В.М. є фізичною особою-підприємцем та являється власником спірного нежитлового приміщення, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Доказів, які б підтверджували, що спірне нежитлове приміщення переведено до об`єктів житлового фонду та використовується Відповідачем для проживання, матеріали справи не містять.

Крім того, суд звертає увагу, що попередній договір купівлі-продажу теплової енергії № 1043 від 04.12.2013, на підставі якого ДП «Криворізька теплоцентраль» постачало теплову енергію до спірного нежитлового приміщення, був укладений з відповідачем саме як із фізичною особою-підприємцем.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховані та заявлені до стягнення пеня, три відсотка річних та інфляційні витрати, оскільки теплова енергія поставлена до нежитлового приміщення відповідача не для забезпечення умов проживання у ньому населення, а для забезпечення умов використання відповідачем приміщення в своїй господарській діяльності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що інші доводи та міркування, викладені сторонами, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2 660, 02 грн.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дуч Володимира Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, ідентифікаційний код 00130850) заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2021 по 31.03.2022 в розмірі 49 586, 63 грн, пеню в розмірі 892, 56 грн, 3 % річних в розмірі 1 194, 63 грн, інфляційні втрати в розмірі 10 515, 38 грн, плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.10.2022 в розмірі 90, 16 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 660, 02 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.І. Ярошенко