ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2023 р. Справа№ 910/14828/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Гоцько Р.В. за довіреністю;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Аграрний Фонд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 (повний текст складено 24.03.2023)

у справі №910/14828/22 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Аграрний Фонд"

до Аграрного фонду

про зобов`язання визнати та включити кредиторські вимоги,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року Акціонерне товариство "Аграрний Фонд" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Аграрного фонду в особі ліквідаційної комісії (далі - відповідач) просило зобов`язати ліквідаційну комісію відповідача визнати та включити в реєстр вимог кредиторів кредиторські вимоги позивача у сумі 5 120 256,90 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.09.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про майнові вимоги до боржника, в якій просив визнати та задовольнити майнові вимоги на загальну суму 22 041 945,51 грн, однак відповідач визнав майнові вимоги лише частково на суму 16891688,61грн, а у визнанні вимог у сумі 5 120 256,90 грн (витрати позивача за зберігання речового доказу цукру-піску за період січень 2019 року - 05 серпня 2019 року) було відмовлено. Вказану відмову позивач вважає незаконною, оскільки з метою зберігання належного відповідачу цукру-піску, переданого позивачу на відповідальне зберігання постановою слідчого Генеральної прокуратури України, позивачем були понесені витрати у вказаній сумі, тому відповідач зобов`язаний визнати та включити вимоги позивача до реєстру вимог кредиторів.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що ще до початку ліквідації позивач звертався до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за зберігання цукру-піску, як речового доказу, власником якого був відповідач, у сумі 5 120 256,90 грн, однак рішенням у справі №910/3815/21 йому було відмовлено, оскільки у позивача обов`язок зберігання виник не на підставі укладеного з відповідачем договору, а в рамках кримінального провадження, тому відшкодування витрат на зберігання має здійснюватись за рахунок держави. Обставини, встановлені судами при розгляді вказаної справи, мають преюдиційне значення, не підлягають повторному доказуванню, а безпідставність вимог позивача про визнання кредиторських вимог у зазначеній ним сумі доведена в судовому порядку, про що позивачу достеменно відомо.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22 березня 2023 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Аграрний Фонд" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дослідив всі обставини справи та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки зберігання цукру-піску здійснювалось на підставі листування позивача і відповідача, за яким останній зобов`язався відшкодувати витрати, спрямовані на забезпечення схоронності цукру-піску, який визнано речовим доказом; сторони обміном цими листами фактично підтвердили прийняття на себе зобов`язань зі зберігання, у зв`язку із чим позивачем укладались договори оренди приміщень та послуг з охорони, внаслідок чого позивач поніс витрати у сумі 5 120 256,90 грн; зазначені обставини були досліджені у справах №910/12029/17, №910/9645/18 та №910/5940/19 й стягнення аналогічних витрат здійснювалось саме з відповідача; у вказаних справах брали участь ті ж сторони, що й у даній справі, розглядались справи, що розглядались на аналогічних доказах, надавалась оцінка і встановлювався факт забезпечення цукру-піску, що належить відповідачу, тому вони мають преюдиційне значення при розгляді даної справи, однак суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про те, що вказані рішення не мають преюдиційного значення при розгляду даної справи, чим допустив порушення норм процесуального права.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що вимоги позивача про стягнення 5 120 256,90 грн (витрати позивача за зберігання як речового доказу цукру-піску, належного відповідачу на праві власності, за період січень 2019 року - 05 серпня 2019 року) були предметом розгляду у справі №910/3815/21, де рішенням Господарського суду від 25.10.2021, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, у позові було відмовлено з підстав, що вказані витрати підлягають відшкодуванню за рахунок держави; сума зобов`язань, умови їх виникнення, докази на підтвердження позовних вимог у даній справі та справі №910/3815/21 є повністю ідентичними, тому саме рішення у справі №910/3815/21 має преюдиційне значення для даної справи і вірно враховано судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Сторони були повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), шляхом направлення ухвал суду у електронному вигляді через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, що підтверджується довідками про доставку електронних документів.

Неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, листом від 30.12.2015 №40-07/1372 Аграрний фонд звернувся до Позивача з проханням розглянути питання зберігання цукру-піску, який визнаний в якості речового доказу у кримінальному провадженні №0000016 та знаходиться у складських приміщеннях, розташованих за адресою: Київська область, м. Бровари, вул.Підприємницька, 22, та проведення, спільно з представникам Аграрного фонду, його інвентаризації.

Листом від 31.12.2015 №01-3436 Акціонерне товариство "Аграрний Фонд" погодило передачу йому на зберігання цукру-піску, що належить відповідачу та знаходиться на складі за адресою: Київська область, м.Бровари, вул. Підприємницька, 22, за умови, що відповідно до вимог чинного законодавства, понесені ним витрати на утримання майна, зокрема його переміщення, охорону, страхування та зберігання будуть відшкодовані власником цього майна, а саме Державною спеціалізованою бюджетною установою "Аграрний фонд" (ДСБУ "Аграрний фонд").

Постановою Старшого слідчого Генеральної прокуратури від 17.03.2016, з урахуванням постанови про виправлення помилки, визнано речовим доказом цукор-пісок, який належить ДСБУ "Аграрний фонд", та виявлений на складах ТОВ "ВКФ "Амос" за адресою: Київська область, м. Бровари, вул.Підприємницька, 22, та постановлено передати його на відповідальне зберігання ПАТ "Аграрний фонд", якому забезпечити його переміщення до складів, які орендуються ПАТ "Аграрний фонд" за адресою: вул. Привокзальна, 21, м. Бориспіль, Київська область.

Як зазначає Позивач, з метою забезпечення схоронності цукру - піску, який належав на праві власності Аграрному фонду, ним були укладені договори: 09.02.2016 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" Договір оренди нежитлового приміщення №1(АФ)-02/16, 09.02.2016 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" Договір №1(АФ)/16 про надання послуг, 04.04.2016 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Олімпіас Груп" Договір №24-01/16 про надання послуг з охорони громадського порядку на об`єкті, 01.07.2016 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Тарантул" Договір №01/07/2016 про надання послуг з охорони об`єктів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 у справі №910/12029/17, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, з Аграрного фонду на користь ПАТ "Аграрний фонд" було стягнуто 11 036 802,49 грн в якості відшкодування витрат на зберігання речового доказу - цукру-піску, що належить Аграрному фонду, за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 у справі №910/12029/17, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, з Аграрного фонду на користь ПАТ "Аграрний фонд" було стягнуто 11 036 802,49 грн в якості відшкодування витрат на зберігання речового доказу - цукру-піску, що належить Аграрному фонду, за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року. При цьому суд виходив з того, що відшкодовувати витрати зі зберігання майна, яке визнане речовим доказом, має його власник.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі №910/12029/17, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, з Аграрного фонду на користь ПАТ "Аграрний фонд" було стягнуто 8 124 319,80 грн в якості відшкодування витрат на зберігання речового доказу - цукру-піску, що належить Аграрному фонду, за період з січня 2017 року по грудень 2017 року. При цьому суд виходив з того, що відшкодовувати витрати зі зберігання майна, яке визнане речовим доказом, має його власник - відповідач.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі №910/5940/19, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, з Аграрного фонду на користь ПАТ "Аграрний фонд" було стягнуто 8 517 737, 94 грн в якості відшкодування витрат на зберігання речового доказу - цукру-піску, що належить Аграрному фонду, за період з січня 2018 року по грудень 2018 року. При цьому суд, з посиланням на рішення у справах №910/12029/17 та №910/9645/18, виходив з того, що відшкодовувати витрати зі зберігання майна, яке визнане речовим доказом, має його власник - відповідач.

У подальшому позивач заявляв позов до відповідача про відшкодування витрат зі зберігання речових доказів в сумі 5 150 256,90 грн за період з січня 2019 року до 05.08.2019.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі №910/3815/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 та постановою Верховного Суду від 10.08.2022, у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди, у тому числі Верховний Суд, у справі №910/3815/21 виходили з того, що обов`язок забезпечити схоронність речового доказу (в цьому випадку, цукру-піску) у позивача виник не на підставі укладеного з відповідачем договору (договірне зобов`язання), а в рамках кримінального провадження, про що свідчать протоколи передачі речових доказів, листи ПАТ "Аграрний фонд" (змінено організаційно-правову форму на АТ) № 07-05/1377 від 17.06.2016, № 07-05/1378 від 17.06.2016 і відшкодування витрат за зберігання цього майна має здійснюється не відповідачем, а за рахунок держави відповідно до Порядку № 1104, Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах.

Також на спростування існування у відповідача обов`язку щодо відшкодування вказаних витрат, суд апеляційної інстанції у вказаній справі встановив, що позивач не укладав із відповідачем договір зберігання цукру-піску (ст. ст. 936, 937 ЦК України) у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі" (проведення тендера і укладення з переможцем торгів відповідних договорів), а укладення відповідачем договорів у спрощений спосіб, на що посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, із взяттям бюджетних зобов`язань, без їх реєстрації в Казначействі України, законодавством не передбачено.

Щодо укладених ПАТ "Аграрний фонд" договорів з ТОВ "Енергоімпекс", ТОВ "Олімпіас Груп", ТОВ "Тарантул", які надали позивачу послуги оренди, обслуговування, охорони на об`єкті та громадського порядку на об`єкті, Верховний Суд у вказаній справі зазначив, що вони були укладені позивачем на власний розсуд, без відома та погодження з Аграрним фондом і їх укладення не свідчать про виникнення у відповідача обов`язку сплати за схоронність речового доказу (цукру-піску), обов`язок щодо зберігання чого у позивача виник в рамках кримінального провадження.

Доводи позивача про неврахування судами рішень у справах №910/12029/17, №910/9645/18, №910/5940/19, які позивач вважає преюдиціальними, були відхилені Верховним Судом, оскільки позивач в касаційній скарзі помилково ототожнив обставини, встановлені судовими рішеннями, з їх правовим обґрунтуванням, яке не є преюдиційним в справі, що переглядається.

02.08.2022 року у газеті "Голос України" №157 (7907) оприлюднено оголошення про ліквідацію Аграрного фонду згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №491 від 25.07.2022 року "Про ліквідацію Аграрного фонду" та повідомлено, що вимоги кредиторів можуть бути заявлені в письмовій формі протягом 2 місяців з дати опублікування цього оголошення.

Акціонерне товариство "Аграрний фонд" звернулось до голови ліквідаційної комісії Аграрного фонду з заявою №74-04/31026 від 20.09.2022 року про визнання кредиторських вимог Акціонерного товариства "Аграрний фонд" у розмірі 22 041 945 грн. 51 коп., зокрема, заборгованості за рішеннями Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі №910/9645/18, від 24.06.2018 у справі №910/5940/19 у розмірі 16 891 688 грн. 61 коп. та заборгованості за забезпечення схоронності цукру-піску за період січень 2019 року - 5 серпня 2019 року у розмірі 5 150 256 грн. 90 коп., та включення кредиторських вимог до реєстру вимог кредиторів, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 20.09.2022 р., фіскального чеку, рекомендованого повідомлення про вручення 22.09.2022 р.

Повідомленням №40-07/315 від 21.11.2022 року голова ліквідаційної комісії Аграрного фонду повідомив Позивача про прийняття рішення про визнання кредиторських вимог частково на суму 16 891 688 грн. 61 коп., яка підтверджена рішеннями судів, а витрати понесені Акціонерним товариством "Аграрний фонд" за забезпечення схоронності цукру-піску за період січень 2019 року - 5 серпня 2019 року у розмірі 5 150 256 грн. 90 коп. не визнаються, оскільки господарські суди у справі №910/3815/21 дійшли висновку про відсутність підстав для стягнення з Аграрного фонду на користь Акціонерного товариства "Аграрний фонд" 5 150 256 грн. 90 коп. Вказане повідомлення було отримано уповноваженою особою Позивача 26.11.2022 року, що підтверджується роздруківкою з офіційного веб-сайту АТ "Укрпошта".

У зв`язку із вказаними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив суд зобов`язати ліквідаційну комісію визнати та включити в реєстр вимог кредиторів кредиторські вимоги позивача у сумі 5120256,90грн, посилаючись на те, що Аграрний фонд, що був власником цукру-піску, який визнано речовим доказом, зобов`язаний визнати та включити вимоги позивача щодо понесених витрат за забезпечення схоронності цукру-піску за період січень 2019 року - 5 серпня 2019 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що відшкодування витрат на зберігання має здійснюватись за рахунок держави, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 року у справі №910/3815/21, яке набрало законної сили.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки Аграрним фондом було правомірно відмовлено позивачу у визнанні кредиторських вимог та включенні вказаних вимог до ліквідаційного балансу.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Предметом розгляду даного спору є матеріально-правова вимога про зобов`язання ліквідаційної комісії відповідача визнати та включити в реєстр вимог кредиторів кредиторські вимоги позивача у сумі 5 120 256,90 грн з оплати витрат за зберігання майна відповідача (цукру-піску).

Згідно з частиною 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Статтею 105 ЦК України визначено, що уУчасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Положеннями статті 110 ЦК України визначено, що юридична особа ліквідується: за рішенням її учасників, суб`єкта управління державної або комунальної власності або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами; 2) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади; 3) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи в інших випадках, встановлених законом, - за позовом відповідного органу державної влади.

Орган (особа), який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи відповідно до частини першої цієї статті, призначає ліквідаційну комісію (ліквідатора) такої юридичної особи.

Якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, встановлені законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №491 від 25.07.2022 року було прийняте рішення про ліквідацію Аграрного фонду, про що 02.08.2022 року у газеті "Голос України" №157 оприлюднено відповідне оголошення, де зазначено, що вимоги кредиторів можуть бути заявлені в письмовій формі протягом 2 місяців з дати опублікування цього оголошення, а позивач, в межах вказаного строку, звернувся до голови ліквідаційної комісії Аграрного фонду з заявою від 20.09.2022 року про визнання кредиторських вимог позивач у розмірі 22 041 945,51 грн.

За наслідком розгляду заяви позивача голова ліквідаційної комісії відповідача визнав кредиторські вимоги лише частково на суму 16 891 688,61 грн, а у визнанні вимог у сумі 5 120 256,90 грн (витрати позивача за зберігання речового доказу цукру-піску за період січень 2019 року - 05 серпня 2019 року) було відмовлено, з посиланням на те, що судовими рішеннями у справі №910/3815/21 позивачу було відмовлено у задоволенні цих вимог.

Відповідно до частин 3, 4, 5 статті 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Виходячи зі змісту ст. 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право звернутися до суду.

У постановах Верховного Суду від 20.01.2020 у справі №922/416/19, від 03.05.2018 у справі №924/478/16 зазначено, що належним способом захисту прав кредитора є вимога про зобов`язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника визнаних ним вимог.

При зверненні до суду з вказаним позовом Позивач зазначав, що Аграрний фонд, що був власником цукру-піску, який визнано речовим доказом, зобов`язаний визнати та включити вимоги Акціонерного товариства "Аграрний фонд" за забезпечення схоронності цукру-піску за період січень 2019 року - 5 серпня 2019 року у розмірі 5 150 256,90 грн.

Матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами письмового договору зберігання, однак позивач вважає, що на підставі листування сторін між ними виникли цивільні правовідносини зі зберігання майна відповідача, натомість відповідач вказує, що між сторонами відсутні цивільні правовідносини, оскільки зберігання здійснювалось в рамках кримінального провадження.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом розглядалась справа №910/3815/21, між цими ж сторонами, в постанові від 10.08.2022 зроблено правовий висновок щодо застосування Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України №1104 від 19.11.2012 (далі - Порядок №1104), та вказано, що обов`язок забезпечити схоронність речового доказу (в цьому випадку, цукру-піску) у позивача виник не на підставі укладеного з відповідачем договору (договірне зобов`язання), а в рамках кримінального провадження, про що свідчать протоколи передачі речових доказів, листи ПАТ "Аграрний фонд" (змінено організаційно-правову форму на АТ) № 07-05/1377 від 17.06.2016, № 07-05/1378 від 17.06.2016 і відшкодування витрат за зберігання цього майна має здійснюється не відповідачем, а за рахунок держави відповідно до Порядку № 1104, Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах.

Також судовими рішеннями у справі №910/3815/21, предметом розгляду якої було відшкодування витрат позивача на забезпечення схоронності цукру-піску за період січень 2019 року - 5 серпня 2019 року у розмірі 5150256,90 грн, встановлено, що позивач не укладав із відповідачем договір зберігання цукру-піску (ст. ст. 936, 937 ЦК України) у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі", а укладення відповідачем договорів у спрощений спосіб, на що посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, із взяттям бюджетних зобов`язань, без їх реєстрації в Казначействі України, законодавством не передбачено

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18), преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. (до такого висновку дійшов Верховний Суд у п. 17 постанови від 15.10.2019 у справі № 908/1090/18).

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, судове рішення у справі № 910/3815/21 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, а тому факт відсутності договірних відносин між Акціонерним товариством "Аграрний фонд" та Аграрним фондом щодо забезпечення схоронності цукру-піску, а також відсутності обов`язку відповідача по відшкодуванню витрат за зберігання цього майна й необхідності відшкодування за рахунок держави відповідно до Порядку № 1104, Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, підтверджено рішенням Господарського суду м. Києва від 25.10.2021 року у справі №910/3815/21, яке набрало законної сили.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до юридично правильного висновку про те, що Аграрним фондом було правомірно відмовлено позивачу у визнанні кредиторських вимог та включенні вказаних вимог до ліквідаційного балансу Аграрного фонду в частині витрат позивача за забезпечення схоронності цукру-піску за період січень 2019 року - 5 серпня 2019 року у розмірі 5 150 256,90 грн, оскільки вказані вимоги були визнані безпідставними рішенням Господарського суду м. Києва у справі №910/3815/21, яке набрало законної сили.

Щодо посилань позивача, на судові рішення у справах №910/12029/17, №910/9645/18, № 910/5940/19, які набрали законної сили, то як вірно вказав суд першої інстанції, вони не мають преюдиційного значення при розгляді даної справи з огляду на ч. 4 ст. 75 ГПК України, оскільки позивач помилково ототожнив обставини, встановлені судовими рішеннями, з їх правовим обґрунтуванням.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає висновками Верховного Суду в поставно від 10.08.2022 у справі №910/3815/21, в якій надана оцінка аналогічним доводам позивача.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду щодо спірних правовідносин, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач підставно відмовив позивачу визнанні кредиторських вимог у сумі 5 120 256,90 грн та включенні їх до ліквідаційного балансу, тому позовні вимоги є недоведеними, не обґрунтованим та не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані позивачем докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Аграрний Фонд" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22 березня 2023 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.07.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук