ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2023 р.,

м. Київ,

Справа № 911/255/23

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Кудінової В.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа „Плюс сервіс» (01024, місто Київ, вул.Богомольця Академіка, будинок 7/14, приміщення 182, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес груп К" (08140, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Білогородка, вулиця Аграрна, будинок 1, )

про стягнення заборгованості за договором оренди №030620-1 від 03.06.2020.

за участю представників:

позивача: Шмалько Ю.О.;

відповідача: Білецький А.Л.,

ВСТАНОВИВ:

Історія розгляду справи

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа „Плюс сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес груп К" про стягнення заборгованості за договором оренди.

Господарський суд ухвалою від 01.02.2023 відкрив провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено проведення підготовчого засідання у справі на 27.02.2023. Судом встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження.

З огляду на те, що у судовому засіданні були відсутні позивач та відповідач суд в порядку ч. 2 ст. 183 ГПК України відклав підготовче засідання на 13.03.2023 на 16:30.

У судовому засіданні 13.03.2023 були присутні представники позивача та відповідача. До Господарського суду Київської області надійшов відзив, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. Так, суд у судовому засіданні встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив до 27.03.2023. Також суд встановив відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до наступного судового засідання. З цих підстав, суд в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України оголосив перерву у підготовчому судовому засіданні до 10.04.2023 до 16:10.

У судовому засіданні 01.05.2023 були присутні представники позивача та відповідача. Суд констатував, що до справи подано всі заяви по суті спору відповідь на відзив №27/03-23 від 27.03.2023 надійшла до суду 28.03.2023, а заперечення № 21/04/2023 24.04.2023. Тому суд в порядку п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23.05.2023 на 16:00.

У судовому засіданні 23.05.2023 були присутні представники позивача та відповідача.

З огляду на те, що від позивача надійшли клопотання про долучення документів до матеріалів справи та пояснення в день судового засідання з розгляду справи по суті, для надання можливості відповідачу належним чином ознайомитись та відреагувати на зазначені заяви суд оголосив перерву до 29.05.2023 на 16:00.

Через підвищену небезпеку для працівників та учасників процесу, враховуючи оголошення сигналу повітряної тривоги 29.05.2023 безпечно здійснювати розгляд справи у судовому засіданні не видавалось за можливе. Тож судом було знято з розгляду справу. Враховуючи наведені обставини, з метою надання можливості сторонам реалізувати своє право належного доступу до правосуддя, суд вважав за необхідне призначити іншу дату розгляду справи, як 06.06.2023 о 16:00 та повідомив про це учасників провадження.

Через систему "Електронний суд" в день проведення судового засідання надійшли клопотання відповідача щодо клопотання про витребування оригіналу листа № 345 від 28.02.2022 та заперечення щодо клопотання про долучення доказів.

Судом долучено до матеріалів справи всі надані сторонами копії доказів та відмовлено у витребування оригіналу листа, на який посилався відповідач у своїх запереченнях. Суд вважає, що наданих до суду належних доказів достатньо для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 06.09.2023 судом прийнято рішення.

Передумови звернення до суду та позиції сторін

В силу статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на доступ до правосуддя закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

За змістом частини 1 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Як встановлено у статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями статті 16 ЦК України, які кореспондуються зі статтею 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Звертаючись з позовом про стягнення з ТОВ "Бізнес груп К" 3818956,67 грн заборгованості за договором оренди № 030620-1, позивач акцентував увагу суду на тому, що зазначений договір було укладено між ТОВ «Бізнес Груп Логістика», як первісним орендарем, та ТОВ «Зеніт-Ніка», як первісним орендодавцем.

Відповідно до цього договору орендар користувався нерухомим майном загальною площею 13 002,36 кв.м та майном (стелажне обладнання) у загальній кількості 8 907 палетомісць , що розташоване у Київській області, Макарівському районі, в село Колонщина по вулиці Київська, будинок 23. Копія вказаного договору надана позивачем до суду.

У подальшому до договору оренди було підписано додаткові угоди №№ 2 та 7, згідно з якими зокрема було замінено з повним правонаступництвом первісного орендаря на нового - ТОВ «Бізнес Груп К» (тобто, на відповдача), а первісного орендодавця на ТОВ ТМ "Плюс сервіс" (тобто на позивача).

Як зазначав позивач, у зв`язку із порушенням ТОВ «Бізнес Груп К» положень договору щодо своєчасного здійснення платежів за користування об`єктом оренди (не сплатою орендної плати за березень та квітень 2022 року), орендодавець відповідно до пункту 5.1.4 договору в односторонньому порядку з 30.04.2022 розірвав цей договір, про що орендар був повідомлений листом № 351 від 14.04.2022.

Враховуючи розірвання договору оренди, вказував позивач, орендодавець неодноразово направляв на адресу орендаря вимоги про звільнення об`єкту оренди від майна орендаря та повернення такого об`єкту орендодавцю. У вимогах позивач повідомляв про готовність здійснити огляд стану об`єкта оренди та приймання-передачу такого об`єкту за його місцезнаходженням, для чого просив відповідача забезпечити від імені ТОВ «Бізнес Груп К» уповноваженого представника.

Позивач запевняв суд, що в результаті ігнорування орендарем зазначених вимог огляд належних до повернення орендодавцю приміщень почався лише 09.05.2022 і закінчився 19.05.2022.

До суду позивач надав:

акт огляду об`єкту оренди при поверненні з орендного користування, у якому сторонами договору були зафіксовані виявлені на об`єкті оренди недоліки, дефекти, пошкодження, вартість усунення яких підлягає відшкодуванню відповідачем на підставі пп 5.4.3. п. 5.4. Договору оренди,

а також акт прийому-передачі (повернення) об`єкту оренди, у якому сторони договору підтвердили факт повернення орендарем з тимчасово користування об`єкту оренди орендодавцю, а також погодили, що орендар виплачує орендодавцю вартість усунення недоліків (дефектів) для відновлення об`єкту оренди, перелік і вартість яких визначено сторонами в акті огляду, у загальній сумі 2413334,65 грн.

Позивач звертав увагу суду, що відповідно до п. 7.10 договору оренди сторони домовилися, що у разі прострочення сплати орендної плати та/або іншого платежу відповідно до розділу 4 цього договору, орендодавець має право зарахувати суму орендної плати та/або іншого платежу відповідно до розділу 4 цього договору, плата за який(-і) прострочена, за рахунок гарантійного платежу, надіславши про це орендарю письмове повідомлення.

За статтею 601 ЦК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Тож позивач підкреслив, що після підписання 19.05.2022 Акту прийому-передачі (повернення) об`єкту оренди у орендодавця виникли зустрічні зобов`язання з повернення частини попередньої оплати, перерахованої орендарем за користування орендованим майном за травень 2022 року та частини передплати за комунальні послуги за травень 2022 року.

Керуючись вищевикладеним орендодавець повідомленням від 15.07.2022 №990 (копія якого долучена до позову разом з додатками про направлення) сповістив ТОВ "Бізнес Груп К" про те, що за рахунок сплаченого орендарем гарантійного платежу у сумі 2 979 532,00 грн, без ПДВ, попередньої оплати за оренду у сумі 3 388 757,47 грн, в тому числі ПДВ, та попередньої оплати за комунальні послуги у сумі 1 304,36 грн, в тому числі ПДВ, погашає наступну заборгованість орендаря за договором:

- борг у сумі 1 837 052,86 грн., в тому числі ПДВ, з оплати користування Об`єктом оренди за березень 2022 р. орендодавець погашає за рахунок гарантійного платежу у сумі 1 837 052,86 грн., без ПДВ;

- борг у сумі 1 223 813,27 грн., в тому числі ПДВ, з оплати користування Об`єктом оренди за квітень 2022 р. Орендодавець погашає за рахунок гарантійного платежу у сумі 1 142 479,14 грн., без ПДВ, та за рахунок попередньої оплати за оренду у сумі 81 334,13 грн., в тому числі ПДВ;

- борг у сумі 604 553,31 грн., в тому числі ПДВ, з оплати комунальних послуг за квітень 2022 р. Орендодавець погашає за рахунок попередньої оплати за комунальні послуги у сумі 1 304,36 грн, в тому числі ПДВ, та за рахунок попередньої оплати за оренду у сумі 603 248,95 грн, в тому числі ПДВ;

- борг у сумі 161 339,88 грн., в тому числі ПДВ, з оплати комунальних послуг за травень 2022 р. (до 19 травня 2022 року, включно) Орендодавець погашає за рахунок попередньої оплати за оренду у сумі 161 339,88 грн., в тому числі ПДВ;

- борг у сумі 50 000,70 грн., в тому числі ПДВ, з оплати послуг за лютий 2022 р. Орендодавець погашає за рахунок попередньої оплати за оренду у сумі 50 000,70 грн., в тому числі ПДВ;

- борг у сумі 2 926 525,32 грн,, без ПДВ, з оплати неустойки в розмірі подвійної плати за користування Об`єктом оренди згідно п. 7.9 Договору орендодавець частково погашає за рахунок попередньої плати за оренду у сумі 2 492 833,81 грн., в тому числі ПДВ.

Відтак, за розрахунками позивача зобов`язання орендаря з оплати орендної оплати за користування об`єктом оренди за березень 2022 р. та квітень 2022 року, а також з оплати комунальних послуг за квітень 2022 р., травень 2022 р. та оплати послуг за лютий 2022 р. припинились з 15.07.2022 у повному обсязі за рахунок гарантійного платежу і у зв`язку з їхнім зустрічним зарахуванням, а зобов`язання орендаря оплати неустойки в розмірі подвійної плати за користування Об`єктом оренди згідно п. 7.9 Договору зменшено до 433 691,51 грн., без ПДВ.

Таким чином орендодавець стверджував, що станом на 15.07.2022 заборгованість орендаря (без штрафних санкцій за прострочення оплати, 3% річних і інфляційних втрат) становила 2847026,16 грн., що складається із:

- боргу у сумі 433 691,51 грн., без ПДВ, з оплати неустойки в розмірі подвійної плати за користування Об`єктом оренди згідно п. 7.9 Договору;

- боргу у сумі 2 413 334,65 грн., в тому числі ПДВ, з оплати вартості усунення недоліків (дефекті) для відновлення Об`єкта оренди, які зафіксовані та погоджені Сторонами в Акті огляду об`єкта оренди.

За словами позивача Листом-вимогою про погашення заборгованості від 12.08.2022 року №БГК/258 ТОВ «Бізнес Груп К» фактично визнало наявність і розмір зазначених вище взаємних зобов`язань і перерахувань, але одночасно заперечило проти згаданих зарахувань зустрічних вимог і, у свою чергу, вимагало від орендодавця повернути суму надмірно і помилково перерахованих коштів у розмірі 2 057 522,39 грн.

Позивач звертав увагу суду на те, що п. 8.3 договору оренди передбачено, що сторона, для якої створилася неможливість повного, або часткового виконання зобов`язань, сповіщає іншу Сторону про настання або припинення строку дії обставин непереборної сили з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку з наступним підтвердженням рекомендованим листом в строк 10 днів з наданням належних доказів. Згідно п.8.4. Договору таким належним доказом існування форс-мажорних обставин і їх тривалості служать свідоцтва, видані Торгово-промисловою палатою України.

Позивач наголосив на тому, що відповідно до п.8.5. Договору оренди неповідомлення, або несвоєчасне повідомлення у порядку передбаченому цим договором про такі обставини, позбавляють можливості посилатися на них як на підставу для звільнення від відповідальності. За словами сторони позивача, орендар жодного передбаченого договором оренди повідомлення про форс-мажорні обставини на адресу орендодавця не направляв, як і будь-яких документів (зокрема сертифікатів), які засвідчують наявність форс-мажорних обставин, пов`язаних з виконанням (не виконанням) зобов`язань за договором оренди.

Відтак, позивач вказав. що він вважає, що відповідачем безпідставно та протиправно не виконані зобов`язання за договором оренди, чим порушені законні інтереси та права Позивача. Відновити порушені права Позивача, на думку позивача, можливо шляхом примусового стягнення з відповідача боргу у розмірі 3 818 956,67 грн з урахуванням 3% річних, інфляційних нарахувань та штрафних санкцій.

До позову відповідач долучив розрахунок ціни позову відповідно до якого вимоги позивача складаються з наступного:

- залишок заборгованості з оплати неустойки в розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди - 433 691,51 грн. (без ПДВ);

- борг з оплати вартості усунення недоліків (дефектів) для відновлення Об`єкту оренди згідно Акту від 19.05.2022 року - 2 413334,65 грн (з ПДВ);

- пеня за несвоєчасну оплату орендної плати - 387 367,23 грн.;

- 3% річних за несвоєчасну оплату орендної плати - 41519,17 грн.;

- інфляційні нарахування за несвоєчасну оплату орендної плати - 446 482,89 грн.;

- пеня за несвоєчасну оплату комунальних послуг - 52 086,83 грн;

- інфляційні нарахування за несвоєчасну оплату ком. послуг - 40571,64 грн.;

- 3% річних за несвоєчасну оплату ком. послуг - 3 902,75 грн.

Відповідач повністю не погодився з позовом, зазначив, що позивач, зловживаючи договірними правами, безпідставно обрав підставою для односторонньої відмови від договору з 29.04.2022 саме заборгованість ТОВ "БГК" по сплаті оренди за березень 2022 року. Відповідно, безпідставно нараховано неустойку, 3% річних та інфляційні тощо.

На думку відповідача при розгляді цієї справи досліджуючи питання законності вчинення одностороннього правочину про розірвання договору, насамперед слід встановити чи має місце порушення контрагентом (ТОВ "БГК") зобов`язання, яке тягне за собою правові наслідки у такому вигляді, тобто y чому конкретно неправомірність дій сторони та якими доказами це підтверджується.

Відповідач звернув увагу суду на правову позицію Верхованого Суду, що викладена у постанові від 26.02.2020 у справі № 910/4391/19:

- відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав наймодавця, а тому не вимагає згоди другої сторони. За змістом ст. 782 ЦК України, а також виходячи з положень ст.ст. 205, 654 ЦК України, відмова від договору має вчинятися наймодавцем письмово. Додаткових вимог вказані положення ЦК України не містять;

- відмова від договору вважається такою, що відбулася, якщо наймодавець направив наймачу відповідну заяву (лист, повідомлення), надавши суду докази такого направлення та отримання її наймачем.

Тож відповідач вказав, що ТОВ "БГК" не було відомо про намір ТОВ "ТМ "Плюс Сервіс" відмовитися від договору і тим паче про необхідність надати останньому відповідь до 15.04.2022 до 13:00 год. адже лист № 351 від 14.04.2022 за трек номером накладної № 022 отримано відповідачем лише 13.05.2022, що підтверджується відомостями з офіційного сайту Укрпошти за трек- кодом відправлення.

Відповідачу, за його словами, не було відомо про будь-які поштові відправлення позивача, зокрема про відмову від договору, так як він не отримував про це повідомлення Укрпошти у паперовому вигляді. Це зокрема, пов`язано з тим, що як вбачається з рекомендованих поштових відправлень позивача в накладних наявний мобільний номер телефону, не передбачений умовами та реквізитами договору.

ТОВ "Бізнес груп К" у відзиві на позов звертав увагу суду на те, що згідно пункту 1.2 договору в редакції додаткової угоди № 2 до договору від 14.10.2020 нежитлове приміщення, орендоване відповідачем за договором розташоване за адресою: Україна, Київська область, Макарівський район, село Колонщина, вулиця Київська, буд. 23.

Відповідач наголосив, що в період з 24.02.2022 по 02.04.2022 включно був відсутній доступ до с. Колонщина (тому числі до об`єкта оренди). Це пов`язано з тим, що с. Колонщина перебувало в тимчасовій окупації. Зазначена ситуація призвела до унеможливлення виконання договірних зобов`язань як зі сторони орендодавця, так і зі сторони орендаря. Відповідно, за період березень 2022 була відсутня орендна плата.

А з 03.04.2022 орендар вже фактично користувався об`єктом оренди. Відповідач вказав, що неможливість виконання сторонами умов договору через окупацію території, на якій знаходиться об`єкт оренди, підтверджується, зокрема, погодженим переліком населених пунктів територіальних громад Київської області, які перебували в тимчасовій окупації дій (лютий - квітень 2022 року). Також це підтверджується довідкою Макарівської селищної ради № 156 від 19.05.2022, яка долучена до відзиву та переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією № 309 від 22.12.2022 (витяг долучено до відзиву).

Тобто, в даному випадку саме через військову агресію проти України, окупацію с. Колонщина та відсутність доступу до об`єкта оренди - призвело до унеможливлення виконання договірних зобов`язань як зі сторони орендодавця, так і зі сторони орендаря.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що повернення орендодавцю об`єкта оренди здійснюється за Актом прийому передачі не пізніше останнього дня, яким закінчується термін оренди, встановлений цим договором або дати припинення оренди при достроковому розірвання Договору.

Отже, відповідач зазначив, що враховуючи те, що після звільнення села Колонщина від окупації, в тому числі об`єкта оренди, на початку квітня 2022 року у орендаря відновився фактичний доступ до об`єкта оренди, а зі сторона орендодавця не було вжито жодних обмежень таких як: 1) припинення доступу орендаря до об`єкта оренди, 2) звільнення об`єкту оренди від майна, що належить орендареві, тощо) та/або 3) інших намірів припинити договірні відносини, 4) не скористався правом зарахування гарантійного платежу в погашення боргу відповідно. Відтак, підписанням сторонами акту приймання передачі (повернення) об`єкта оренди за договором від 19.05.2022, ТОВ "БГК" вважало, що саме 19.05.2022 є датою розірвання договору.

Відповідач звернув увагу на те, що відповідно до Акту огляду об`єкта оренди при поверненні з орендованого користування за Договором, повернення приміщень орендодавцю було поетапно та розпочалось з 09.05.2022, тобто до моменту отримання (13.05.2022) листа позивача № 351 від 14.04.2022, та завершився підписанням акту прийому-передачі (повернення) об`єкта оренди до договору 19.05.2022.

Підставою повернення відповідачем об`єкта оренди позивачу згідно вищезазначених актів є пп. 5.1.4. п. 5.1. Договору, проте в тексті актів відсутня будь-яка інформація про розірвання договору на підставі "одностороннього правочину" (тобто листа позивача № 351 про дострокове розірвання договору від 14.04.2022).

Підставою наданих послуг Позивачем згідно рахунків на оплату № СФ-0980083 від 19.05.2022, № СФ-0980081 від 19.05.2023 та № СФ-0980082 від 19.05.2023 (знаходяться в матеріалах справи) зазначено саме Договір № 030620-1 від 03.06.2020, а не за "фактичне використання", що свідчить про наявність договірних відносин між сторонами до 19.05.2022.

Тож відповідач вважав, що зі сторони відповідача не було систематичного, істотного порушення умов Договору, зокрема, у зв`язку з невнесенням орендної плати протягом трьох місяців.

Крім того, ТОВ "Бізнес Груп К" не погоджується з нарахуванням орендної плати за березень 2022 та частково за квітень, а також штрафними санкціями,

Відповідач наголошував на необхідності врахування у спірних правовідносин частини 6 статті 762 ЦК України (звільнення наймача від плати) наводячи правові висновки Верховного Суду щодо трактування та застосування цієї норми викладені у постановах щодо справ за номерами 914/2264/17, 910/7495/16, 914/1248/18, 914/2264/17, 9410/13158/20, 910/1600517.

Висновки господарського суду

Згідно зі статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 ГК України є господарський договір.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 759 ЦК та ч. 1 ст. 283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України визначено, що, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до частини 5 статті 762 ЦК України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

При розгляді заявлених вимог, з огляду на незгоду відповідача з твердженнями позивача, суд вважає за необхідне дослідити спірні моменти, що виникли між сторонами, які напряму впливають на висновки суду при визначенні підстав для стягнення з відповідача заявленої суми заборгованості, такі як: можливість нарахування оренди за період, коли мали місце обставини перебування об`єкту оренди під окупацією, правомірність зарахування позивачем гарантійного платежу, об`єми погашення заборгованості цим платежем, момент настання обов`язку з повернення об`єкту оренди і відповідно право нарахування неустойки, момент, який можна трактувати, як припинення договірних відносин за договором.

Тож, причиною заявлення позовних вимог постало перш за все невиконання відповідачем своїх обов`язків за договором оренди, і внаслідок цього нарахування йому неустойки та необхідність погашення всіх несплачених орендних платежів за договором, що визначені повідомленням. про погашення заборгованості від 15.07.2023..

Суд констатує, що пункт 5.1.4 договору містить положення про те, що орендодавець має право відмовитися від договору у випадках, якщо Орендарем не оплачується орендна плата протягом 1 (одного місяця). В цьому випадку договір вважається розірваним після закінчення 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту направлення Орендодавцем повідомлення Орендарю про відмову від Договору.

Відповідач вказував, що такий пункт договору не відповідає вимогам ЦК України, а принцип свободи договору обмежується у цьому випадку імперативною нормою статті 782 ЦК України. Статтею 782 ЦК України визначено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд.

Суд відхиляє таке твердження відповідача та не вбачає жодних порушень в узгодженні сторонами інших, відмінних від положень ЦК України умов договору щодо надання можливості орендодавцю розірвати договір у односторонньому порядку на підставі несплати орендної плати протягом одного місяця, а не трьох.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Принцип свободи договору дійсно не є безумовним, межі його дії визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності, а погоджені сторонами умови договору повинні відповідати не лише вимогам цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а й засадам справедливості, добросовісності, розумності як складової елемента загального конституційного принципу верховенства права.

Не можна погодитися з відповідачем, що такий пункт договору є нікчемний, адже він не суперечить положенням ЦК України, засадам справедливості, розумності, добросовісності, а лише розширює можливості орендодавця захистити свої права шляхом розірвання договору у випадку неналежного виконання орендарем своїх обов`язків за договором в частині сплати орендної плати протягом одного місяця, таким чином запобігаючи можливості використання недобросовісним орендарем майном орендодавця в більший ніж одномісячний період строк. Тож жодних суперечностей цього пункту з положеннями законодавчих актів суд не віднайшов.

За переконанням суду, в момент укладення договору сторони, доповнюючи його зазначеним пунктом, мали розуміти і враховувати його правові наслідки, як для орендаря (який в цьому випадку мав би з більшою обережністю ставитися до необхідності дотримання строків оплати за договором щоб запобігти розірванню договору) так і для орендодавця (який цим пунктом договору дійсно наділявся більш ширшим ніж визначено ЦК України правом односторонньої відмови від договору у випадку настання відповідних умов).

Суд вказує, що норми права за характером розпоряджень, що містяться в них можна умовно поділити на дозвільні, зобов`язувальні та заборонні. Дозвільні вказують на можливість здійснювати певні дії, наділяють суб`єктів певними правами (суб`єкт «вправі», «має право», «може»). Зобов`язальні вказують на необхідність здійснювати певні дії, наділяють суб`єктів певними обов`язками (суб`єкт «зобов`язаний», «повинен»). А заборонні норми, що вказують на необхідність утримуватися від здійснення дій певного роду (суб`єкту «забороняється», «не має права», «не може»).

Стаття 782 ЦК України є дозвільною нормою, яка надає орендодацю певні права. Така норма не містить у своїй диспозиції жодних заборон щодо надання сторонам можливості при укладенні договору мати суміжні положення, які б містили деякі видозміни. Як стаття 782 ЦК України так і наведений пункт 5.1.4 договору надають наймодавцю права щодо відмови від договору, що жодним чином не націлені на зменшення обсягу прав наймача, а лише сприяють захисту інтересів власника майна, що передається в оренду, отримувати належний дохід від використання його майна третіми особами.

Далі суд вважає за необхідне зупинитися на тому чи дійсно наймачем були порушені строки оплати, враховуючи його твердження, що майно ним не могло ним використовуватися в період дії форс-мажорних обставин, а відповідно він може бути звільненим від обов`язку внесити орендну плату, що в свою чергу має вплив на настання умов, які можуть бути розцінені, як такі, що породжують у наймодавця право відмовитися від договору в односторонньому порядку в спірний період.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16 суд дійшов висновку, що при оцінці обставин, за які не відповідає орендар, презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, через дію непереборної сили тощо.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати (аналогічна правова позиція щодо застосування приписів ст. 762 ЦК викладена у постановах ВС у справах №914/1248/18 та №914/2264/17).

На погляд Верховного Суду, підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Оскільки відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає тягар доказування неможливості використання майна несе саме орендар

Незважаючи на відсутність підтвердження повідомлення орендарем орендодавця про обставини непереборної сили, суд вважає за необхідне з`ясувати фактичну можливість використання відповідачем майна. Отож, досліджуючи доводи відповідача про неможливість використання ним орендованого майна та відсутність змоги впливати на наявні обставини непереборної сили, суд бере до уваги надані на підтвердження цього стороною докази.

Лист Торгово-промислової палати України, на який посилається орендар насправді є безпрецедентним засвідченням форс-мажорних обставин, водночас, на думку суду він не є універсальний і причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю сплачувати орендну плату має бути доведений орендарем більш конкретними доказами.

Погодженим переліком населених пунктів територіальних громад Київської області, які перебували в тимчасовій окупації з лютого по квітень 2022 року, довідкою Макарівської селищної ради № 156 від 19.05.2022 та перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих № 309 від 22.12.2022 на думку суду підтверджується наявність обставин, за які орендар не відповідає та які виникли з незалежних від нього причин, а саме військову агресію проти України, окупацію с. Колонщина, де знаходиться об`єкт оренди, протягом березня-квітня 2022 року.

Суд заначає, що відповідно до переліку, що вказаний вище, с. Колонщина Макарівської селищної територіальної громади, де розташований об`єкт оренди у період з 01.03.2022 по 01.04.2022 перебувало у тимчасовій окупації.

Надана відповідачем довідка Макарівської селищної ради свідчить, що на території с. Колонщина Бучанського району Київської області у період з 27.02.2022 по 30.03.2022 проводились воєнні (бойові) дії.

Аналогічні відомості містяться в переліку населених пунктів територіальних громад Київської області, які перебували в тимчасовій окупації (лютий-квітень 2022 року), який долучено до листа Департаменту цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації від 30.06.2022 №01.1-18/1119.

Суд також бере до уваги твердження відповідача про те, що на час окупації с. Колонщина, де велися активні бойові дії, до 08.04.2022 взагалі було відсутнє електропостачання, що також підтверджується листом ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" від 20.04.2022 № 08/100/4245.

Суд також дослідив надані відповідачем до заперечень на відповідь на відзив акти надання у квітні 2022 року послуг з перевезення відходів (яйця, овочі, в с. Колонщина, вул. Київська, 23) приватним підприємство "Обіхівміськвторресурси" (виконавець), які підлягають оплаті на підставі виставлених виконавцем рахунків саме відповідачем, а також актів здачі прийння робіт з приймання зберігання та захоронення промислових відходів (за яким виконавцем є ПрАТ "Київспецтранс") а відтак, ТОВ "Бізнес груп К" в дійсності зазнало додаткових економічних втрат внаслідок неможливості належного доступу до об`єкту оренди, як працівниками відповідача так і працівниками позивача, позаяк до суду не надано доказів протилежного.

Суд вважає доведеною відповідачем обставину неможливості доступу до об`єкту оренди, оскільки надані на підтвердження цього докази дійсно стосуються населеного пункту, в якому відповідачу передано під користування нерухоме майно (стелажне обладнання).

Суд вважає, що об`єкт оренди перебував на окупованій території у період з 01.03.2023 по 01.04.2023, а посилання позивача на можливість використання об`єкта оренди відповідачем у відповідному періоді є безпідставним та недоведеним.

Слід відзначити, що в силу пункту 1.7 договору, об`єкт оренди надається орендарю для здійснення ним господарської діяльності у відповідності до правовстановлюючих документів, а до технічних недоліків, які унеможливлюють використання об`єкта оренди орендарем у своїй господарській діяльності, що узгоджено сторонами пунтктом 2.1.5 договору відноситься, зокрема: неможливість системи, що забезпечує об`єкт холодом, протягом 5 днів безперебійної роботи підтримувати температурний режим, визначений у технічному завданні, відсутність електропостачання та/або освітлення на об`єкті, незабезпечення орендодавцем під`їздах шляхів для транспорту орендаря до пунктів завантаження (розвантаження) на об`єкті, відсутність водопостачання та каналізації. При цьому, такі недоліків, якщо вони допущені з вини орендаря, є підставою для дострокового розірвання договору, як домовились сторони у такому пункті договору. Окрім того, п.3.4 договору передбачено, що охорона території по периметру, на якій розташований об`єкт оренди, проводиться силами і засобами орендодавця.

Отже, аналіз відповідних пунктів договору дає підстави вважати, що без дотримання температурного режиму, електропостачання, забезпечення під`їзних шляхів для транспорту, забезпечення охорони об`єкта оренди, а також забезпечення фактичного доступу до такого об`єкта оренди він фактично не може використовуватись у господарській діяльності орендарем. Перебування населеного пункту, де розташований об`єкт оренди, в окупації, проведення активних бойових дій безумовно унеможливлює використання об`єкта оренди з метою, для досягнення якої він взятий в оренду. При цьому, само по собі зберігання у приміщеннях об`єкта оренди відповідачем майна у даному випадку пов`язана з неможливістю його переміщення в інше місце, враховуючи окупацію відповідної території та проведенням активних бойових дій. Посилання позивача на те, що відповідач не повідомив його у встановленому договором порядку про наявність форс-мажорних обставин не змінює відповідного висновку суду, оскільки користування майном є правом орендаря, яке виникає в силу факту укладення договору, а не його зобов`язанням, невиконання якого в силу форс-мажорних обставин тягне за собою звільнення від відповідальності в силу частини 2 статті 218 ГК України та частини 1 статті 617 ЦК України.

Позивачем не надано до суду доказів забезпечення останнім належного функціонування об`єкту оренди, зокрема забезпечення функцій холодильного обладнання за весь час знеструмлення об`єкту.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відтак праву орендаря володіти та користуватись об`єктом оренди кореспондується обов`язок орендодавця надати у володіння та користування об`єкт оренди, який відповідає узгодженим сторонам умовам.

З огляду на вищевказане, суд погоджується з твердженням орендаря про відсутність у нього обов`язку сплачувати орендну плату за період з 01.03.2023 по 01.04.2023. Враховуючи зазначене, на момент направлення орендодавцем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, у орендаря не було зобов`язання щодо оплати орендної плати за березень 2022 року.

Окрім того, за вищевказаних підстав, враховуючи перебування населеного пункту, де розташований об`єкт оренди в тимчасовій окупації 01.04.2023 та неможливості використання об`єкта оренди, відповідач не має обов`язку сплачувати орендну плату за відповідний день. При цьому, слід зазначити, що у відзиві відповідач вказує, про те, що саме до 02.04.2023 він не мав доступу до об`єкта оренди, разом з тим, доказів цього не надає. У підтвердження неможливості використання об`єкта оренди відповідач також посилається на відновлення електропостачання у відповідному населеному пункті лише з 08.04.2022.

Зважаючи на це, суд також вбачає наявність дійсних підстав для звільнення відповідача від сплати комунальних платежів в зазначений період в порядку ч. 6 ст. 762 ЦК України.

Принагідно суд зазначає, що між сторонами не було узгоджено компромісних рішень щодо можливості використання майна в період його перебування в окупації, а також не зафіковано обсягу збитків до яких призвело неможливість сторонам виконання істотних умов договору (надання і отримання майна для цілей його використання за договором).

Тож, суд вважає, що заслуговують на увагу твердження відповідача, що помилково сплачена оренда плата за березень 2022 року та частина попередньої оплати за травень та переплата за комунальні послуги мала б бути повернені орендарю.

Суд погоджується з відповідачем, що для застосування наслідків передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України (неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення), необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання.

На момент направлення орендодавцем відповідного повідомлення про розірвання договору у нього ще не виникло відповідного права не здійснення орендарем оплати орендної плати протягом 1 місяця, зважаючи на те, що орендар звільняється від оплати орендної плати за період неможливості використовувати об`єкт оренди - з 01.03.2022 по 01.04.2022, що встановлено судом, отже, підстав для нарахування неустойки у розмірі подвійної орендної плати за відповідний період немає.

Суд не може стверджувати, що відповідач будь яким чином ухилявся від повернення орендованих приміщень, але також суд і не може вважати порушенням несплату орендних платежів відповідачем за березень за обставин, що визначені вище, які призвели до часткового звільнення відповідача від сплати орендної плати у спірний період.

За частиною 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Таким чином, суд вважає, що договір було остаточно припинено 19.05.2022 в результаті підписання сторонами акту прийому-передачі (поверення) об`єкту оренди за договором № 030620-1, але не на підставі повідомлення № 351 від 14.04.2022, оскільки передумови для повідомлення про розірвання договору через несплату орендних платежів за березень квітень 2022 року - були відсутні.

Відтак, підсумовуючи всі вищевикладені висновки суд зазначає, що за орендарем не обліковувався борг за березень 2022 року на суму 1837052,86 грн, враховуючи обставину звільнення його від оренди за неможливість користуватися майном. За орендарем також не обліковувалась неустойка у сумі 2926525,32 грн згідно пункту 7.8 договору, відповідно до висновків, що викладені в рішенні раніше. На орендаря не може бути покладено обов`язку відшкодовувати комунальні платежі за березень 2022 року відповідно платіж на суму 119263,77 грн від 18.04.2022 оцінюється судом, як грошові кошти, що були переведені відповідачем на рахунок позивача помилково та які позивач мав можливість зарахувати в рахунок залишкового боргу, повідомивши про це відповідача.

Однак, суд погоджується з наявним боргом щодо оплати вартості усунення недоліків на суму 2413334,65 грн, що зафіксовано у відповідних актах. Також суд звертає увагу позивача на помилково здійснені відповідачем 18.04.2022 платежі, що стосувалися відшкодування комунальних послуг та орендних платежів на загальну суму 1670968,38 грн.

Враховуючи звільнення орендаря від сплати орендних платежів за березень 2022 року, окрім основного боргу заявленому по цій вимозі нарахування пені, трьох відсотків та інфляційних втрат на зазначену позивачем суму боргу є безпідставним.

До моменту пред`явлення повідомлення № 990 позивач мав у розпорядженні гарантійний платіж у розмірі 2979532,00 грн. Судом також враховано проведення за договором передоплати за травень 2022 року у розмірі 3388757,47 грн, незважаючи на те, що фактичне користування об`єктом відбувалося до 19.05.2022. Розмір орендної плати за травень мав би становити 1642956,58 грн, з огляду на поетапне поверення частин орендованого майна 09.05.2022 та 19.05.2022.

Здійснивши розрахунок підставних для нарахування залишкових грошових зобов`язань за договором, суд вказує, що розмір зарахування позивачем грошових вимог повністю покриває і перевищує наявний за відповідачем остаток боргу, а відтак, відсутні підстави для стягнення будь-яких грошових коштів, оскільки за сукупності всіх обставин обігу грошових коштів між орендарем та орендодавцем за ТОВ "Бізнес груп К" наявна переплата. Тож суд повністю відмовляє у задоволенні вимог про сплату орендних та комунальних платежів.

За відповідних обставин, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, що нараховані на несплачену орендну плату та плату за комунальні послуги.

Розглядаючи спір у даній справі по суті, суд не бере до уваги факт складання позивачем та реєстрації податкових накладних щодо відповідних операцій (нарахованої ним орендної плати, витрат з комунальних послуг), оскільки самі по собі факти складання та реєстрації податкових накладних не підтверджують виникнення зобов`язань, а лише складаються, видаються та реєструються за їх фактичної наявності та за визначеною податковим законодавством подією.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати відповідно до статті 123 ГПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу та інших витрат, що пов`язані з вчиненням сторонами необхідних процесуальних дій. За змістом статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Між тим, частинами 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд покласти на позивача витрати пов`язані з розглядом справи 25000,00 грн, що пов`язані з наданням правничої допомоги.

На підтвердження надання відповідачу послуг з правничої допомоги стороною надано копію договору № 26/01/23-1 від 26.01.2023, відповідно до якого клієнт (ТОВ "Бізнес груп К") доручив, а Адвокатське об`єднання "Захист бізнесу" прийняло обов`язок надати правову допомогу у справі № 911/255/23.

Розмір винагороди Адвокатського об`єднання становить 25000,00 грн та визначений у додатковій угоді № 1 від 26.01.2023. Також вказано, що вказана винагорода сплачується клієнтом авансом до 03.02.2023.

Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Відтак, зважаючи на ціну позову, що перевищує 3 млн грн, суд вважає співміним розмір витрат відповідача на правову допомогу у справі, яка здійснювалась адвокатом, що захистив інтереси сторони перед судом, а відтак покладає обов`язок відшкодувати такі витрати у розмір 25000,00 грн за рахунок сторони, що звернулася з позовом, який в результаті проведеної судом оцінки обставин правовідносин визнані такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку статті 81 ГПК України сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа „Плюс сервіс» (01024, місто Київ, вул.Богомольця Академіка, будинок 7/14, приміщення 182, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес груп К" (08140, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Білогородка, вулиця Аграрна, будинок 1, ) 25000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 29.06.2023.

Суддя А.Ф. Черногуз