УХВАЛА

м. Київ

26.06.2023Справа № 910/9575/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Літвінової М.Є., розглянувши заяву Приватного підприємства "Транс Петроль" про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Транс Петроль" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства "Вікінг" та Головного сервісного центру МВС про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та зобов`язання вчинити дії.

22.06.2023 на адресу суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, щодо якого подану позовну заяву про визнання права власності за набувальною давністю.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 08.12.2017 року, з урахуванням ухвали Господарського суду Житомирської області від 26.03.2018 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.03.2018 року, у справі №906/726/17 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ-Дальнобой" задоволено частково; визнано недійсними укладені між Приватним підприємством «Вікінг» та Приватним підприємством «Транс Петроль» договори купівлі-продажу транспортних засобів №00081/09/8041/2016 від 05.05.16, №300/01/8047/2016 від №558/10/8047/2016 від 03.06.16., №268/01/8047/2016 від 21.06.16, №291/01/8047/2016 від 25.06.16, 25.06.16, №391/01/8047/2016 від 27.07.16 та додаткові угоди до цих договорів".

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.10.2021, залишеним в силі постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.06.2023, у справі №910/8861/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій "Тідісі-Дальнобой"» задоволено частково, визнано договір купівлі- продажу №011/1501/2019 від 15.01.2019, укладений між Приватним підприємством «Вікінг» та Приватним підприємством «Транс Петроль», недійсним.

Предметом вказаних вище договорів було рухоме майно (транспортні засоби), які є предметом позову у даній справі, тобто щодо яких Позивачем заявлено вимогу про визнання права власності за набувальною давністю.

26.06.2019 Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва відкрито виконавче провадження №59417172 з виконання наказу Господарського суду Житомирської області №906/646/18, де боржником виступає Приватне підприємство «Вікінг», а стягувачем ТОВ "МСС" ТІДІСІ-Дальнобой" (підтверджується роздруківкою з АСВП).

Того ж дня, 26.06.2019, Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва в рамках виконавчого провадження №59417172 винесено постанову про арешт всього майна, що належить боржнику.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову та додані до неї докази, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на транспортні засоби, що належать Приватному підприємству "Вікінг", може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку його задоволення в майбутньому.

Таким чином, суд відзначає, що саме лише припущення заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів у майбутньому, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

За приписами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі викладеного, враховуючи положення Глави 8 Розділу І ГПК України, оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, тому витрати по сплаті судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову, відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Приватному підприємству "Транс Петроль" в задоволенні заяви про забезпечення позову.

2. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Літвінова М.Є.