ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023м. ДніпроСправа № 904/4238/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Маркіної Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аском Сервіс", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 6 255 136 грн 47 коп. за договором про надання послуг від 27.11.2018 № 2429 в редакції додаткових угод

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Клочков С.О., адвокат.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аском Сервіс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом від 16.11.2022 № б/н, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" заборгованість в сумі 6 255 136 грн 47 коп., з яких: 4 375 768 грн 59 коп. - основний борг, 261 778 грн 66 коп. - 3% річних, 1 617 589 грн 22 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору про надання послуг від 27.11.2018 № 2429 в редакції додаткових угод.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати наданих позивачем послуг.

Витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 93 828 грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу, розмір якої відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат складає 45 000 грн 00 коп., просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду від 21.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 20.12.2022.

Ухвалою господарського суду від 20.12.2022 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів за клопотанням позивача; підготовче засідання відкладено на 02.02.2023.

01.02.2023 позивача подав до суду додаткові письмові пояснення від 01.02.2023 № б/н щодо обгрунтування суми позовних вимог.

02.02.2023 через ситему «Електронний суд» відповідач подав до суду відзив на позовну заяву від 02.02.2023 № б/н, в якому просив у задоволенні позову відмовити, судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що:

- позивачем не надано докази на підтвердження надання послуг, які він вважає наданими та неоплаченими відповідачем у спірному періоді, а саме: план, на підставі якого такі послуги повинні надаватися, звіти щодо надання даних послуг; докази направлення/вручення відповідачу оригіналів рахунків тощо;

- позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки строк оплати не настав; відповідно, відсутні правові підстави для нарахування й стягнення інфляційних збитків та 3% річних;

- відповідач не вбачає розумної потреби у заявлених позивачем витратах на правничу допомогу для цієї справи, не вважає, що вони відповідають критерію необхідності; стверджує, що розмір витрат на правову допомогу завищений позивачем. Із посиланням на практику Верховного Суду, вказує на те, що суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити розмір судових витрат на правову допомогу.

Ухвалою господарського суду від 02.02.2023 підготовче засідання відкладено на 23.02.2023, у зв`язку із неявкою відповідача та для надання сторонами витребуваних судом документів.

13.02.2023 позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву від 13.02.2023 № б/н, відповідно до якої наполягав на своїй правовій позиції. Вказує на те, що обов`язок відповідача по сплаті за проведені позивачем роботи виникає не в силу виставлення рахунку, а в силу факту надання позивачем послуг, які прийняті відповідачем за актами без будь-яких зауважень. Не надання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, тому не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату за послуги, прийняті без заперечень та зауважень. Вважає доводи відповідача, викладені у відзиві, безпідставними. Просить задовольнити позовні вимоги у поновму обсязі, стягнути з відповідача витрати позивача на правову допомогу у розмірі 45 000 грн та сплачений позивачем судовий збір.

22.02.2023 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив від 22.02.2023 № б/н, в яких зазначив, що у відповідача відсутня впевненість, що послуги, зазначені у спірних актах приймання-передачі, були реально надані позивачем, оскільки відповідно до умов п. 2.4. договору позивачем не були надані оригінали рахунків. Стверджує, що належним документом, на підставі якого відповідач мав можливість здійснювати оплату, є саме оригінал рахунку, як це передбачено умовами договору, які погоджені сторонами. Надав акт звірки взаєморозрахунків за спірним договором.

Ухвалою господарського суду від 23.02.2023 судом застосовано розумні строки для розгляду справи у підготовчому провадженні, підготовче засідання відкладено на 16.03.2023 за клопотанням позивача.

14.03.2023 позивач подав до суду додаткові письмові пояснення від 13.03.2023 № б/н та докази на підтвердження того, що позивачем надавались послуги та виконувались роботи за договором у період з травня 2020 по вересень 2020, а саме: копії нарядів-допусків на виконання робіт підвищеної небезпеки, відомостей щодо проведення інструктажів на робочому місці, схематичних планів робочих ділянок, актів огляду робочих ділянок тощо.

16.03.2023 судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Рудь І.А. на лікарняному.

Після усунення вказаних обставин, ухвалою господарського суду від 22.03.2023 підготовче засідання призначене на 06.04.2023.

Ухвалою господарського суду від 06.04.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 02.05.2023.

02.05.2023 позивач подав до суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 45 000 грн 00 коп., а саме: акт прийому-передачі наданих послуг від 06.04.2023.

У судовому засіданні 02.05.2023 оголошено перерву до 20.06.2023.

19.06.2023 позивач подав до суду клопотання про доручення доказів, а саме акту прийому-передачі наданих послуг від 06.04.2023 на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 45 000 грн 00 коп., а також клопотання про розгляд справи без участі представника позивача за наявними у справі документами.

У призначене судове засідання позивач явку представник ане забезпечив.

Госпродарський суд, з огляду на клопотання позивача, вважає за можливе розгляднути справу за відсутності його представника.

У судовому засіданні 20.06.2023 представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та заявах по суті справи, просив у позові відмовити, судові витрати покласти на позивача.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідча, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2018 між Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аском Сервіс" (виконавець) укладено договір про надання послуг № 2429 (надалі договір), за умовами п.1.1. якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується в порядку та на умовах даного договору надати послуги

по покосу бур`янів (трави), обрізці (вирубці) чагарнику на території залізничних станцій і перегонів ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг (надалі - об`єкти), відповідно до затверджених Переліку послуг і ціни за одиницю послуги (додаток 1) та Технічного завдання (додаток 6) (надалі - послуги або послуга), а замовник зобов`язується оплатити надані послуги в порядку та в строки, відповідно до умов договору. Перелік об`єктів вказано в Технічному завданні в пункті 1.1. додатку 6 цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору конкретний перелік, об`єми послуг та період їх надання, узгоджуються сторонами окремо в Плані надання послуг по покосу бур`янів (трави), обрізці (вирубці) чагарнику на території залізничних станцій і перегонів ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг (надалі - План) (додаток 5). План складає замовник послуги та направляє його виконавцю у порядку, визначеному в розділі 3 пункті 3.5. цього договору, не пізніше одного тижня до початку надання відповідних послуг з переліком об`ємів та періоду їх виконання.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що Технічним завданням для надання послуги є документ Технічне завдання (додаток 6), який отримано виконавцем від замовника, і на базі якого сформована техніко-комерційна пропозиція виконавця.

Кінцевий строк надання послуг - 30.11.2019. У разі зміни строків надання послуг їх тривалість узгоджується відповідною додатковою угодою до даного договору (п. 1.3. договору).

Згідно з п. 2.1. договору загальна вартість послуг за договором складається з суми вартості всіх фактично наданих виконавцем та прийнятих замовником послуг за ним, що підтверджується актами приймання наданих послуг, підписаних сторонами.

На момент укладання даного договору загальна орієнтовна вартість послуг, зазначених в п. 1.1. договору, складає максимум 1 500 000,00 грн., згідно з Переліком послуг і ціни за одиницю послуги (додаток 1). ПДВ у розмірі 20% складає 300 000,00 грн. Усього вартість послуг за договором, включаючи ПДВ, складає 1 800 000,00 грн, і лишається незмінною до повного надання послуг (п. 2.2. договору).

За змістом п. 2.3. договору при необхідності виконання інших послуг, не передбачених в п.1.1. даного договору, їх вартість і обсяг узгоджуються сторонами шляхом укладання додаткових угод до даного договору.

У п. 2.4. договору сторони погодили, що оплата замовником наданих виконавцем послуг проводиться щомісячно на підставі акту приймання наданих послуг, оформленого у двосторонньому порядку, оригіналу рахунку, доданого до нього, та податкової накладної, шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок виконавця.

При цьому виконавець зобов`язаний пред`явити замовнику оформлені документи до оплати в місяці, коли була надана послуга, але не пізніше 25-го числа звітного місяця.

Виконавець зобов`язаний надати замовнику податкову накладну, складену в електронній формі, з дотриманням умов реєстрації електронного цифрового підпису уповноваженої особи виконавцяу порядку, встановленому законодавством, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За умовами п. 2.5. договору розрахунок за надані послуги проводиться протягом 45 календарних днів з дати підписання сторонами акту приймання наданих послуг і лише тільки після отримання замовником оригіналу рахунку-фактури виконавця. За згодою сторін допускаються інші форми розрахунків, що не суперечать чинному законодавству України.

Вартість послуг замовника відображається в актах приймання наданих послуг. Датою оплати вважається дата списання коштів на користь виконавця банком замовника. (п. п. 2.6., 2.7. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору послуги надаються замовнику на щоденній основі, на підставі відповідного Плану, в якому вказуються види, об`єми послуг та строки їх надання. Обов`язковою вимогою є звіт на щоденній основі (форма довільна) про надання послуг зі схематичними картами, у яких фіксується об`єм наданих послуг і схематично вказано місце, де була надана конкретна послуга. Звіт направляється виконавцем замовнику у порядку, визначеному в розділі 3 пункті 3.5., протягом 24-х годин з дати закінчення надання даних послуг.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що щомісячно, до 20 числа звітного місяця виконавець складає і надає або направляє замовнику акт приймання наданих послуг, в якому фіксуються фактичні обсяги наданих послуг за місяць, а замовник протягом 5 робочих днів з моменту отримання акту розглядає його і в разі відсутності зауважень - підписує, після чого повертає один екземпляр виконавцю.

Загальний обсяг наданих послуг за весь термін дії договору складається з сум фактично виконаних обсягів, що відображаються у відповідних актах (п. 3.3. договору).

За умовами п. 3.4. договору у разі виявлення неякісно наданих послуг замовник складає акт, в якому вказує перелік недоліків та термінів іх виконання. Виконавець зобов`язаний підписати акт протягом одного дня з моменту його отримання і цього ж дня направити його замовнику (акт складається в порядку, визначеному в розділі 5 пункті 5.2.).

Згідно з п. 11.1. договору він набирає чинності з 15.11.2018 і діє по 31.12.2019, а в частині порядку врегулювання спору, встановленого даним договором; порядку застосування штрафних санкцій; виконання грошових зобов`язань за даним договором - до повного виконання вказаних зобов`язань.

Додатковими угодами від 31.01.202 № 3, від 31.03.2020 № 4, від 07.07.2020 № 5 сторони вносили зміни до п. 2.2. договору щодо загальної орієнтовної вартості послуг та строку дії договору. Зокрема, додатковою угодою від 31.03.2020 № 4 строк дії договору продовжений до 31.01.2021.

На виконання умов договору у період з 25.05.2020 по 01.09.2020 позивачем виконані відповідні роботи на загальну суму 4 375 768 грн 59 коп., про що сторонами складені та підписані без зауважень акти надання послуг, які наявні в матеріалах справи (т.1, а.с. 97-164).

Крім того, позивачем оформлені відповідані рахунки на оплату до вказаних актів, які наявні в матеріалах справи (т. 2, а.с. 24-102).

Також на підтвердження виконання робіт за спірними актами позивачем до матеріалів справи надані копії нарядів-допусків на виконання робіт підвищеної небезпеки, відомостей щодо проведення інструктажів на робочому місці, схематичних планів робочих ділянок, актів огляду робочих ділянок (т. 3, а.с. 61-190, т. 4, а.с. 1-246, т. 5, а.с. 1-186).

Позивач стверджує, що в порушення умов договору вищевказані роботи не були своєчасно оплачені відповідачем, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість в сумі 4 375 768 грн 59 коп.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з листом від 17.12.2021 № 2/2727, який направлений на електронну пошту відповідача (т. 2, а.с. 125-126).

Відповіді відповідача на вказаний лист матеріали справи не містять.

Крім того, як зазначає позивач, 03.11.2022 він повторно направив на адресу відповідача рахунки на оплату послуг, наданих у липні 2020, що підтверджується описом вкладення у цінну посилку та поштовою накладною (т.2, а.с. 128,129).

З посиланням нанорми ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 261 778 грн 66 коп. за період з 13.11.2020 по 10.11.2022 та інфляційні втрати у розмірі 1 617 589 грн 22 коп. за період з листопада 2020 по вересень 2022.

Доказів оплати спірної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладання договору, факт надання послуг, строк оплати послуг, наявність часткової оплати послуг, строк дії договору, наявність прострочення оплати послуг.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору про надання послуг від 27.11.2018 № 2429, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

Як встановлено судом, доказів припинення укладеного між сторонами договору або зміни його умов матеріали справи не містять, отже на момент розгляду справи договір є чинним і в силу положень ст. 629 Цивільного кодексу України обов`язковим до виконання сторонами.

За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Господарський суд зазначає, що у п. 2.5. договору сторони погодили, що розрахунок за надані послуги проводиться протягом 45 календарних днів з дати підписання сторонами акту приймання наданих послуг і лише тільки після отримання замовником оригіналу рахунку-фактури виконавця.

Проте, матеріали справи не містять та сторонами до суду не надані докази вручення відповідачу рахунків за спірними актами наданих послуг безпосередньо у спірному періоді або протягом 45 каледндарних днів з дня підписання актів.

Так, дійсно, рахунок-фактура за своїми ознаками не є первинним документом, а містить лише платіжні реквізити, тобто, носить інформаційний характер. Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, що ненадання рахунку-фактури, по своїй суті, не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням продавця у розумінні приписів Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунка-фактури не звільняє сторону від обов`язку виконати умови договору (оплатити товар чи надані послуги).

Разом з тим, оскільки сторони узгодили у п. 2.5. договору обов`язковою умовою для початку відстрочки оплати у 45 календарних днів отримання замовником рахунку, твердження позивача, що зобов`язання оплатити надані послуги виникло у відповідача на 46 календарний день після підписання спірних актів надання послуг, а надання рахунку не є відкладальною умовою для сплати вартості таких послуг, визнається судом помилковим.

Волночас, звертаючись з позовною заявою у цій справі, яка містить вимогу про стягнення відповідної заборгованості, позивач направив відповідачу її копію та копії доданих до неї документів, зокрема і рахунки на оплату. Факт отримання позовної заяви з доданими до неї документами, в тому числі й рахунків, відповідачем не заперечується та не спростовується.

Отже на момент вирішення спору в даній справі відповідач, отримавши спірні рахунки, вочевидь, мав бути обізнаним про наявність волевиявлення позивача щодо виконання ним спірного зобов`язання, вираженого в однозначній формі, та був зобов`язаний виконати його у строк протягом 45 календарних днів з моменту отримання таких рахунків, тобто доведення такого волевиявлення до відома відповідача.

Крім того, відповідач отримував ухвали суду, зі змісту яких однозначно вбачається вимога до відповідача сплатити суму заборгованості. Оскільки з моменту отримання відповідачем позовної заяви (факт отримання підтверджений відповідачем неодноразово, зокрема у відзиві на позовну заяву) та ухвал суду сплинув строк тривалістю 45 календарних днів, у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем зі сплати 4 375 768 грн 59 коп. та, як наслідок, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №922/2046/19.

Докази того, що відповідач розрахувався із позивачем у повному обсязі в матеріалах справи відсутні. Отже відповідачем обов`язок з повної оплати вартості наданих послуг за спірними актами не здійснено.

При цьому, господарський суд не приймає в якості належного доказу на підтвердження направлення позивачем на адресу відповідача рахунків за липень 2020 надані позивачем опис вкладення у цінну посилку та поштову накладну від 03.11.2022 (т.2, а.с. 128, 129 ), оскільки за змістом опису відповідчу направлені рахунки, номери яких відрізняються від наявних у матеріалах спарви за той самий період.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу, господарським судом також враховане наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні ЄСПЛ від 19.12.1997 у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("Benderskiy v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Отже, дослідивши надані сторонами докази по справі, зокрема, надані позивачем на підтвердження надання послуг у спірному періоді копії нарядів-допусків на виконання робіт підвищеної небезпеки, відомостей щодо проведення інструктажів на робочому місці, схематичних планів робочих ділянок, актів огляду робочих ділянок, а також враховуючи наявність в матеріалах справи двосторонніх актів надання послуг на суму 4 375 768 грн 59 коп., які підписані з боку відповідача без зауважень, господарський суд доходить висновку, що подані позивачем докази на підтвердження надання спірних послуг є більш вірогідними, ніж докази надані відповідачем під час розгляду даної справи на їх спросутвання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Господарський суд зазначає, що з огляду на встановлені судом обставини отримання відповідачем рахунків на оплату послуг, наданих у спірному періоді після 16.11.2022 (т.1, а.с. 14, 15), нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат здійснено поза періодом настання обов`язку відповідача сплатити вартість наданих послуг, а тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені договором, майново-господарські зобов`язання перед позивачем з оплати наданих позивачем послуг, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 4 375 768 грн 59 коп. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно розподілу заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 45 000 грн. 00 коп. господарський суд зазначає таке.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване ст.131-2 Конституції України, ст.16 ГПК, відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування витрат на правову допомогу як складової судових витрат (п.12 ч.3 ст.2, ст.123, ч.2 ст126 ГПК).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі позивачем до матеріалів справи надано: копії договору про надання правової допомоги від 18.10.2022 № 18-10-2022/01; рахунку-фактури від 10.11.2022 № 27/22; акту примйавння-передачі наданих послуг від 06.04.2023; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 27.02.2019 ДН № 5373; ордер від 11.11.2022 серія АН № 1087769.

Так, 18.10.2022 між адвокатським об`єднання "Лорендж" (адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аском Сервіс" (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № № 18-10-2022/01, відповідно до п.1.1. якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднания бере на себе обов`язок надати клієнту за винагороду юридичні послуги (юридичну допомогу, правову допомогу тощо) щодо захисту прав клієнта у Господарському суді Дніпропетровської області щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" заборгованості за договором про надання послуг № 2429 від 27.11.2018 в обсязі та на умовах передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1. договору у відповідності до умов даного договору, адвокатське об`єднання бере на себе обов`язок надати клієнту наступну правову допомогу:

2.1.2. Ведення вказаної в п. 1.1. договору судової справи в суді, що включає в себе: розроблення на основі судової практики ефективної стратегії судового захисту інтересів клієнта; підготування та подання до суду позовної заяви щодо захисту прав клієнта у Господарському суді Дніпропетровської області щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" заборгованості за договором про надання послуг № 2429 від 27.11.2018; підготування та подання додаткових клопотань, пояснень, заперечень тощо, необхідність в яких може виникнути під час розгляду справи; участь представника адвокатського об`єднання в судових засіданнях по справі; надання консультацій в електронному вигляді та за допомогою телефону з приводу правового захисту інтересів клієнта.

За умовами п. 3.1. договору оплата за правову допомогу за даним договором здійснюється клієнтом у національній валюті України - гривні, на підставі виставленого рахунку.

Вартість юридичних послуг адвокатського об`єднання щодо захисту прав клієнта у суді першої інстанції (Господарський суд Дніпропетровської області) складає 45 000,00 грн. (сорок п`ять тисяч гривень 00 копійок) без ПДВ та сплачується протягом трьох робочих днів з дати отримання клієнтом відповідного рахунку-фактури (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору факт належного виконання адвокатським об`єднанням зобов`язань з даного договору фіксується повноважними представниками сторін у акті прийому-передачі наданих послуг.

Згідно з п. 7.1. договору він вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

06.04.2023 сторони підписали акт прийомц-передачі наданих послуг, в якому зазначили, що

адвокатське об`єднання надало клієнту наступні послуги:

1) підготовка та подача до Господарського суду Дніпропетровської області позовної заяви про стягнення з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" заборгованості за договором про надання послуг № 2429 від 27.11.2018 ціна 15 000 грн 00 коп.;

2) підготовка та подача до Господарського суду Дніпропетровської області відповіді на відзив у справі № 904/4238/22 ціна 10 000 грн 00 коп.;

3) підготовка та подача до Господарського суду Дніпропетровської області додаткових письмових пояснень від 01 лютого 2023 року у справі № 904/4238/22 ціна 8 500 грн 00 коп.;

4) підготовка та подача до Господарського суду Дніпропетровської області додаткових письмових пояснень від 13 березня 2023 року у справі № 904/4238/22 ціна 8 500 грн 00 коп;

5) участь представника адвокатського об`єднання в судових засіданнях по справі № 904/4238/22 ціна 3 000 грн 00 коп.

Загальна вартість наданих юридичних послуг (правової допомоги) склала 45 000 грн. 00 коп. (сорок п`ять тисяч гривень 00 копійок) без ПДВ.

За змістом ст. 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України.

Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

За змістом положень ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже у розумінні положень ч. 5 та 6 ст. 126 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Наявними у справі доказами підтверджується факт отримання позивачем правової допомоги обсягом та вартістю, які визначені договором про надання правової допомоги від 18.10.2022.

Водночас, оцінюючи надані позивачем докази на предмет обґрунтованості розміру заявлених ним витрат на професійну правничу допомогу, суд з урахуванням критеріїв, визначених ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, доходить висновку про неприйнятність заявленого до стягнення фіксованого розміру цих витрат у сумі 45 000,00 грн у зв`язку з їх неспівмірністю та нерозумністю з огляду на таке.

Підготовка позовної заяви у спорі, що виник між сторонами, не потребує тривалого часу для аналізу договору, первинних документів: заборгованість відповідача стосується неналежного виконання зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг, оформленими двосторонніми актами; виконаний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, у задоволенні позовних вимог за якими судом відмовлено, не є складним, оскільки унормований чинним законодавством та визначений усталеною судовою практикою й не потребує виняткових професійних знань.

Отже, з урахуванням характеру, предмета та складності спору (спір є стандартним-типовим, витікає з договору надання послуг), кількості його учасників (два учасника), обсягом матеріалів справи, господарський суд не може стверджувати, що спір у даній справі вимагав від адвоката аналізу значного обсягу джерел права, судової практики та значних затрат часу на його врегулювання.

За таких обставин, враховуючи заперечення відповідача щодо виртрат позивача на правову допомогу, викладених у відзиві на позовну заяву, суд вважає прийнятною фіксовану суму за надання адвокатом у справі професійної правничої допомоги у розмірі 30 000 грн 00 коп.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, відповідно до норм ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн. 00 коп. покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аском Сервіс" (49000, м. Дніпро, вул. Корнієнка Василя, буд. 72, ) 4 375 768 грн 59 коп. (чотири мільйони триста сімдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят вісім грн. 59 коп.) основного боргу, 65 636 грн 53 коп. (шістдесят п`ять тисяч шістсот тридцять шість грн 53 коп.) витрат зі сплати судового збору, 20 986 грн. 44 коп. (двадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість грн. 44 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 28.06.2023

Суддя І.А. Рудь