ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2023 р. Справа№ 910/6471/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн»

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 (повний текст складено 27.02.2023)

у справі №910/6471/22 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс»

до 1. Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1

про стягнення 236 008,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» (далі, відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» (далі, відповідач-2) про стягнення 236 008,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» на підставі Договору страхування транспортних засобів №01-95/12 від 02.12.2020 та внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування у розмірі 236 008,00 грн власнику автомобіля JAC N721S-N56, державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідальність власника автомобіля Citroen Berlingo державний номерний знак НОМЕР_2 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн», водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №200728581, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування спричинених збитків у частині суми 130 000,00 грн (в межах ліміту відповідальності за полісом) покладається на відповідача-1, а в іншій частині - у сумі 106 008,00 грн на власника автомобіля Citroen Berlingo - відповідача-2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2022 залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів (далі, третя особа).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 у справі №910/6471/22 позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» страхове відшкодування у розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 950 (одну тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн 00 коп.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» відшкодування збитків у розмірі 106 008 (сто шість тисяч вісім) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 590 (одну тисячі п`ятсот дев`яносто) грн 12 коп.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що в межах даної справи на Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладений обов`язок відшкодувати шкоду в межах суми ліміту страхового відшкодування (за полісом №200728581 ліміт за шкоду завдану майну становить 130 000,00 грн), натомість в іншій частині завдана шкода підлягає відшкодуванню Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» (власником автомобіля Citroen Berlingo) на підставі статті 1187 Цивільного кодексу України з набуттям права регресу до безпосереднього завдавача шкоди - ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 17.03.2023 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 у справі №910/6471/22 скасувати в частині стягнення з відповідача-2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» відшкодування збитків у розмірі 106 008,00 грн, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача-2 зводяться до того, що судом першої інстанції неправильно застосовано норму статті 1172 Цивільного кодексу України.

Відповідач-2 заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 , який на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди не перебував у трудових відносинах з відповідачем-2, а тому останній не повинен нести відповідальність за завдану ним шкоду.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

01.05.2023 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач у відзиві наголосив на тому, що у даному спірному випадку має місце завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, що не виключає покладення на відповідача-2 відповідальності за завдану ОСОБА_1 шкоду на підставі статті 1187 Цивільного кодексу України з набуттям відповідачем-2 права регресної вимоги до безпосереднього завдавача шкоди.

У відзиві позивач також заявив, що ним були понесені витрати на професійну правничу допомогу на розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн, просив стягнути їх з відповідача-2.

12.05.2023 від відповідача-2 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на відзив позивача, в яких відповідач-2 наголосив на тому, що з огляду на зміст статті 1172 Цивільного кодексу України відповідальність юридичної особи за завдання шкоди має свої особливості та специфіку, адже така відповідальність настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною особою в трудових відносинах і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, то відповідач-2 зазначив, що заявлені суми витрат не є співмірними та реальними зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Апеляційний розгляд здійснюється без виклику сторін у судове засідання, а позивачем надано лише відзив на апеляційну скаргу на п`яти сторінках, де зазначена та сама позиція, на яку він посилався в суді першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 у справі №910/6471/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6471/22; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 у справі №910/6471/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

03.04.2023 матеріали справи №910/6471/22 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 у справі №910/6471/22 залишено без руху; роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази доплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1 335,50 грн.

17.04.2023 на виконання вищезазначеної ухвали суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжну інструкцію Акціонерного товариства «Ощадбанк» №2660 від 10.04.2023 про доплату судового збору в розмірі 1 335,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 у справі №910/6471/22, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), враховуючи, що предметом розгляду у справі №910/6471/22 є вимоги про стягнення 236 008,00 грн, а отже дана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

У матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача, відповідачів та третьої особи про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження, а саме довідки про доставку електронного листа позивачу та відповідачу-2, а також поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду із відмітками «адресат відсутній» від відповідача-1 та третьої особи.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, не вручення під час доставки, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відтак, відповідач-1 та третя особа належним чином повідомлялися судом про розгляд апеляційної скарги.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 строків на подання учасниками справи документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

02.12.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВНВ 2000» (страхувальник) укладено Договір страхування транспортних засобів №01-95/12 (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - вантажним автомобілем JAC N721S-N56, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 6.1. Договору строк його дії встановлено з 03.12.2020 по 02.12.2021.

28.05.2021 близько 15 год. 55 хв. на 82 км автодороги М-01 сполучення «Київ-Чернігів-Нові Яриловичі» в напрямку міста Чернігів сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля JAC N721S-N56, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_2 . А саме: ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Citroen Berlingo, при зміні напрямку руху під час виконання маневру перестроювання з правої смуги руху в ліву, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем JAC N721S-N56, що призвело до пошкодження всіх транспортних засобів.

Факт скоєння ДТП підтверджується відомостями Управління патрульної поліції у Чернігівській області про дорожньо-транспортну пригоду №551323.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 пунктів 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.08.2021 у справі №369/7795/21, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

31.05.2021 страхувальник повідомив ПрАТ «Страхова компанія «Грандвіс» про факт настання страхової події, відповідне повідомлення наявне в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 9.5.7. Договору розмір збитку визначається на підставі висновку експерта за розцінками, які діють по місцю реєстрації ТЗ (незалежно від класу авто та наявності гарантій автодилерів, СТО) або на підставі оригіналів рахунків, калькуляцій та актів виконаних робіт СТО за рішенням страховика.

Позивачем було надано суду звіт про оцінку №165/21 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 20.08.2021, складений оцінювачем Щербатим Андрієм Анатолійовичем (свідоцтво №7701, видане Фондом державного майна України 09.10.2010; сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №130/20 від 24.02.2020).

У відповідності до названого звіту №165/21 від 20.08.2021 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля JAC N721S-N56, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 240 168,26 грн з ПДВ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0.

06.09.2021 ТОВ «ВНВ 2000» (страхувальник) звернулося до ПрАТ «Страхова компанія «Грандвіс» із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просило страхове відшкодування в сумі 236 008,00 грн направити на оплату рахунку №3 від 06.09.2021 ФОП Мокрий В.Л.

17.09.2021 між ТОВ «ВНВ 2000» та ПрАТ «Страхова компанія «Грандвіс» підписано акт №07-09/21 про настання страхового випадку і розмір виплати страхового відшкодування, згідно якого сума страхового відшкодування становить 236 008,00 грн.

На виконання своїх зобов`язань за Договором Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» на підставі рахунку на оплату №3 від 06.09.2021 на суму 236 008,00 грн, видаткової накладної №2 від 29.12.2021 на суму 124 308,00 грн та акту надання послуг №2 від 29.12.2021 на суму 111 700,00 грн було перераховано Фізичній особі-підприємцю Мокрому Володимиру Леонтійовичу (основним із видів діяльності якого є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів) згідно виставленого ним рахунку на оплату №3 від 06.09.2021 на суму 236 008,00 грн, кошти у розмірі 111 700,00 грн згідно платіжного доручення №2196 від 21.12.2021 та кошти у розмірі 124 308,00 грн згідно платіжного доручення №1715 від 23.09.2021.

Отже, фактично позивачем було сплачено за відновлення ремонтом автомобіля JAC N721S-N56, державний номерний знак НОМЕР_1 , кошти у загальному розмірі 236 008,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн») за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату настання спірної ДТП була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №200728581.

Договором (полісом) №200728581 передбачено, що франшиза становить - 0, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 130 000,00 грн.

За змістом пункту 9.10. Договору після сплати страхового відшкодування до страховика переходить у межах сплаченої суми права, які страхувальник або застраховані особи мають по відношенню до осіб, що несуть відповідальність за заподіяння шкоди.

28.06.2020 позивач звернувся до відповідачів із заявою на виплату страхового відшкодування у сумі 236 008,00 грн.

Відповідна заява, направлена на адресу відповідача-1, була повернута адресату (позивачу) з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

ТОВ «Фрам-Лайн», у свою чергу, надало лист-відповідь на заяву про виплату страхового відшкодування вих.№01-1807 від 18.07.2022, в якій відповідач-2 просив надати документальне підтвердження реального розміру заподіяного збитку транспортному засобу та узгодити реальну вартість відновлювального ремонту автомобіля для можливості вивчення наявності правових підстав компенсації.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач, який згідно умов Договору здійснив страхове відшкодування потерпілій особі, зазначає, що отримав право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України «Про страхування», пунктом 9.10. Договору, до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність та вказує, що обов`язок з відшкодування спричинених збитків у частині суми 130 000,00 грн (в межах ліміту відповідальності за полісом) покладається на відповідача-1.

В іншій частині - у сумі 106 008,00 грн обов`язок з відшкодування збитків за твердженнями позивача покладається на власника автомобіля Citroen Berlingo - відповідача-2 на підставі статті 1187 Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача-2 не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі, ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

У такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань.

Місцевий господарський суд, приймаючи рішення в даній справі про задоволення позовних вимог до відповідача-1, дійшов висновку, що позивач, відшкодувавши завдану Товариству з обмеженою відповідальністю «ВНВ 2000» шкоду, набув право вимоги до страховика винної особи - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №200728581 в межах ліміту його відповідальності, тобто в межах суми 130 000,00 грн. Відповідна сума була присуджена судом до стягнення з відповідача-1 на користь позивача.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача-1 на користь позивача 130 000,00 грн не оскаржується, а відтак, з огляду на встановлені статтею 269 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Стосовно ж вимог позивача до відповідача-2, як власника транспортного засобу, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, про стягнення 106 008,00 грн збитків, які становлять собою різницю між фактичним розміром завданої шкоди (236 008,00 грн) і сумою страхового відшкодування (130 000,00 грн), колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про їх задоволення з огляду на наступне.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивач у позовній заяві як на правову підставу заявлених до відповідача-2 позовних вимог посилається на положення статті 1187 Цивільного кодексу України.

Так, згідно частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 Цивільного кодексу України).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 Цивільного кодексу України).

Тлумачення статті 1187 Цивільного кодексу України свідчить, що:

- перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині 1 статті 1187 Цивільного кодексу України, не вичерпний. Окремі предмети матеріального світу мають одночасно декілька потенційно шкідливих властивостей, через що поводження з такими предметами слід кваліфікувати як змішані джерела підвищеної небезпеки. Змішані джерела підвищеної небезпеки можуть існувати в межах одного об`єкта матеріального світу. Автомобіль є складною технічною системою, під час експлуатації якої використовується механічна, хімічна, електрична енергія, вогненебезпечні, отруйні речовини тощо;

- транспортний засіб кваліфікується як джерело підвищеної небезпеки не через його можливість рухатись, а через його конструктивні особливості, що зумовлює наявність у власника або особи, яка володіє відповідним транспортним засобом на іншому правовому титулі, обов`язків, що опосередковують необхідність недопущення завдання шкоди іншим особам;

- для відшкодування шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки за правилами статті 1187 Цивільного кодексу України не має значення, чи використовує він таке джерело за призначенням. Визначальним є те, що джерелом підвищеної небезпеки було завдано шкоду іншим особам.

Відповідач-2, у свою чергу, стверджує, що хоч він і являється власником автомобіля Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_2 , однак станом на дату настання ДТП безпосереднє користування та володіння автомобілем здійснював ОСОБА_1 , а відтак у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» відсутній обов`язок із відшкодування збитків, завданих внаслідок експлуатації автомобіля Citroen Berlingo.

Відповідач-2 при цьому посилається на положення статті 1172 Цивільного кодексу України, згідно якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків та наголошує, що лише у разі перебування особи, з вини якої заподіяна шкода (у даному випадку ОСОБА_1 ) з ним у трудових відносинах і заподіяння шкоди такою особою саме у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, він міг нести відповідальність за завдану шкоду.

Колегія суддів не погоджується із такими твердженнями відповідача-2 з огляду на наступне.

Статтею 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні за змістом положення закріплено у статті 319 Цивільного кодексу України.

Таким чином, власність не тільки надає перевагу власнику, а й покладає на нього низку обов`язків перед суспільством та державою. Тим більше «власність зобов`язує» власника об`єкту підвищеної небезпеки.

Згідно вже згаданої вище частини 5 статті 1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому, слід враховувати, що особливі правила статті 1187 Цивільного кодексу України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22.04.2020 у справі №280/1222/17 (провадження №61-42888св18) та від 28.03.2018 у справі №204/3783/16-ц.

При цьому, приписи статті 1187 та статті 1172 Цивільного кодексу України не є взаємовиключними та передбачають самостійні правові підстави для покладення відповідальності за завдану шкоду на власника джерела підвищеної небезпеки.

Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції, навіть у разі якщо відсутні правові підстави для покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» відповідальності на підставі статті 1172 Цивільного кодексу України, то це не виключає можливість покладення на відповідача-2 відповідальності на підставі статті 1187 Цивільного кодексу України, оскільки в даному випадку має місце завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Із аналізу глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Таким чином, незалежно від правової підстави (стаття 1187 та/або стаття 1172 Цивільного кодексу України) покладення на юридичну особу обов`язку відшкодувати шкоду, остання набуває права регресної вимоги до безпосереднього завдавача такої шкоди.

Інакше трактування положень статті 1187 Цивільного кодексу України призводило б до того, що недобросовісні суб`єкти могли б ухилятись від відповідальності та обов`язку відшкодувати шкоду, створюючи видимість наявності правових підстав користування спірним майном на момент завдання шкоди в іншої особи.

Відтак, у потерпілої особи наявне право пред`явити вимогу про відшкодування шкоди як до власника джерела підвищеної небезпеки, внаслідок експлуатації якого було завдано шкоду, так і до безпосереднього завдавача шкоди.

Трактування, у свою чергу, скаржником статті 1172 Цивільного кодексу України як єдино можливого випадку, коли юридична особа може нести відповідальність за завдану шкоду, є помилковим та не відповідає чинному законодавству та базовим принципам права, зокрема, розумності.

Із пояснень та доказів, які надав відповідач-2 до суду першої інстанції, вбачається, що громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_2 , на підставі довіреності від 02.04.2021.

Відповідно до частини 3 статті 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Отже, довіреність лише надає право одній особі діяти від імені та в інтересах іншої, у даному випадку, володіти автомобілем Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_2 . Однак, право власності при цьому на такий автомобіль не переходить до представника, уповноваженого довіреністю. Тобто, видана ОСОБА_1 довіреність не відміняє того, що відповідач-2 є власником зазначеного автомобіля, незважаючи на те, що інша особа має право ним користуватись.

Посилання скаржника у контексті спірних правовідносин на судову практику щодо застосування статті 1172 Цивільного кодексу України на постанову Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №902/1142/17, судом до уваги не приймаються, оскільки, по-перше, обставини справи №902/1142/17 є відмінними від обставин даної справи, а по-друге, як вбачається зі змісту долученої відповідачем-2 до заперечень на відзив копії названої постанови, позовні вимоги у справі №902/1142/17 заявлялися також і на підставі статті 1187 Цивільного кодексу України, однак у їх задоволенні судами було відмовлено не через неможливість стягнення такої шкоди з власника джерела підвищеної небезпеки, а через те, що відповідач у справі №902/1142/17 взагалі не був власником транспортного засобу та ним не користувався.

Враховуючи вищевикладене, 106 008,00 грн, які становлять собою різницю між розміром фактично виплачених позивачем коштів та розміром страхового відшкодування, яке підлягає покладенню на страховика за полісом, підлягають відшкодуванню (в даному випадку - за вибором позивача) власником джерела підвищеної небезпеки - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» з набуттям останнім права регресу до безпосереднього завдавача шкоди - ОСОБА_1 .

При цьому, апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо незгоди відповідача-2 із розміром витрат на відновлення автомобіля JAC N721S-N56, державний номерний знак НОМЕР_1 , а такий розмір встановлений з урахуванням положень пункту 22.1 статті 22, статей 29, 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та підтверджений наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позивачем до відповідача-2 вимог, місцевий господарський суд повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Наведеними обставинами спростовуються аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі.

Стосовно заявленого позивачем у відзиві на апеляційну скаргу клопотання про покладення на відповідача 10 000,00 грн витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин, помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин другої та третьої статті 126 та частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, колегія суддів наголошує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19.

Колегією суддів встановлено, що позивач до відзиву на апеляційну скаргу долучив додаткову угоду №1 до договору про надання професійної правничої допомоги №12/07-22 від 20.04.2023 (сам договір долучений до позовної заяви; том 1, а.с. 51), укладену між адвокатом Йовенком О.В. та ПрАТ «СК «Грандвіс», акт №26-04/23 про послуги, надані адвокатом у справі №910/6471/22 до названого Договору, рахунок-фактуру №26-04/23 від 26.04.2023 на оплату послуг адвоката Йовенка О.В. з правової допомоги за Договором на суму 10 000,00 грн, платіжну інструкцію №777 від 27.04.2023 про оплату ПрАТ «СК «Грандвіс» адвокату Йовенку О.В. 10 000,00 грн з призначенням платежу оплата послуг з правової допомоги за Договором про надання професійної правничої допомоги №12/07-22 від 12.07.2022 згідно рахунку-фактури №26-04/23 від 26.04.2023 без ПДВ, ордер серії СВ №1051500 від 26.04.2023 на представництво інтересів ПрАТ «СК «Грандвіс» у Північному апеляційному господарському суді адвокатом Йовенком О.В.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2022 між адвокатом Йовенком О.В. та ПрАТ «СК «Грандвіс» (клієнт) було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги №12/07-22, предметом якого є надання адвокатом професійної правничої допомоги клієнту в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», щодо представництва інтересів у господарських судах усіх інстанцій, а також у відносинах з органами та особами, що забезпечують примусове виконання судових рішень, у справі за позовом клієнта до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» про стягнення сплаченого клієнтом страхового відшкодування в порядку регресу.

Обсяг і ціна правової допомоги визначається виходячи з тарифів, наведених у Додатку 1 до цього Договору (пункт 11 Договору про надання професійної правничої допомоги №12/07-22).

Згідно Додатку 1 до Договору (Попередній розрахунок вартості послуг) клієнт очікує понести витрати на професійну правничу допомогу, зокрема, за участь в апеляційному розгляді справи з підготовкою апеляційної скарги або відзиву на апеляційну скаргу в сумі 10 000,00 грн.

Згідно укладеної 20.04.2023 між клієнтом та адвокатом додаткової угоди №1 до договору про надання професійної правничої допомоги №12/07-22 сторони дійшли згоди щодо фіксованої вартості послуг адвоката зі складання відзиву на апеляційну скаргу у справі №910/6471/22 до Північного апеляційного господарського суду у розмірі 10 000,00 грн. Вказана сума підлягає перерахуванню на вказаний у Договорі рахунок адвоката протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання клієнтом відповідного рахунку.

26.04.2023 між клієнтом та адвокатом підписано акт №26-04/23 про послуги, надані адвокатом у справі №910/6471/22 до Договору, згідно якого адвокатом надано клієнту послуги зі складання відзиву на апеляційну скаргу в сумі 10 000,00 грн.

Як уже зазначалося, зміст частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах.

Отже, фактично у матеріалах справи міститься акт, в якому відображено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

26.04.2023 адвокат Йовенко О.В. виставив ПрАТ «СК «Грандвіс» рахунок-фактуру №26-04/23 від 26.04.2023 на оплату послуг адвоката Йовенка О.В. з правової допомоги за Договором на суму 10 000,00 грн.

Згідно платіжної інструкції №777 від 27.04.2023 ПрАТ «СК «Грандвіс» сплатило адвокату Йовенку О.В. 10 000,00 грн за Договором про надання професійної правничої допомоги №12/07-22 від 12.07.2022 згідно рахунку-фактури №26-04/23 від 26.04.2023.

Отже, згідно поданих адвокатом Йовенком О.В. документів позивачу були надані послуги правничої допомоги під час розгляду справи судом апеляційної інстанції на загальну суму 10 000,00 грн.

Відповідачем, у свою чергу, у запереченнях на відзив на апеляційну скаргу висловлені заперечення щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Як уже наголошувалось вище, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на послуги адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подані позивачем документи на підтвердження факту понесення ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування їх в зазначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідні докази згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінюючи надані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу докази, колегія суддів, керуючись такими критеріями визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, вважає наведений представником позивача розрахунок завищеним, оскільки під час апеляційного перегляду справи позиція позивача не змінювалася, представництво його інтересів здійснювалося тим самим адвокатом, що й у суді першої інстанції, а доводи відзиву на апеляційну скаргу за своїм змістом у більшій частині подібні доводам позовної заяви, запереченням проти відзиву на позовну заяву, містять цитування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зміст відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів не вбачає додаткового комплексного та усестороннього вивчення адвокатом позивача юридичної природи спірних правовідносин, а тому, на переконання колегії суддів, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, вартість підготовки відзиву на апеляційну скаргу, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, підлягає зменшенню на 70% від заявленої суми - до 3 000,00 грн, які, враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача-2.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги відповідача-2 не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість заявлених до нього позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі в оскаржуваній частині обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги та витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача-2.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 у справі №910/6471/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 у справі №910/6471/22 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» (79040, Львівська обл., м. Львів, вул. Курмановича В. генерала, буд. 9; ідентифікаційний код 35918945) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» (14013, Чернігівська обл., м. Чернігів, проспект Перемоги, буд. 127; ідентифікаційний код 22821660) 3 000 (три тисячі) грн 00 коп витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва згідно вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/6471/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка