ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2023 р. м. ХарківСправа № 922/1421/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.,

розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження справу № 922/1421/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Середи Віктора Івановича (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 )

до відповідача Фізичної особи-підприємця Косенка Максима Анатолійовича (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 )

про стягнення заборгованості за договором оренди у розмірі 225185,98 грн,

ВСТАНОВИВ:

ФОП Середа В.І. звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх. № 1421/23 від 14.04.2023) до відповідача - ФОП Косенка М.А., в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 225185,98 грн, з яких: заборгованість по орендній платі за договором за перші чотири місяці прострочення (з березня 2022 року по червень 2022 року включно) - в сумі 222235,90 грн та заборгованість по відшкодуванню витрат на сплату комунальних платежів в сумі 2950,08 грн; та просить стягнути судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди від 30.09.2021 № 01/10 в частині внесення платежів відповідно до пп. 3.2.2 п. 3.2 вказаного договору по сплаті орендної плати за користування орендованими приміщеннями, розташованими на 1-му поверсі будівлі за адресою: м.Харків, пр. Гагаріна, буд. 68, загальною площею 59,1 кв. м, під розміщення кафе та офісу, за період з березень-червень 2022 року включно на загальну суму 222235,90 грн, а також в частині внесення платежів відповідно до п. 8.2 зазначеного договору по відшкодуванню витрат зі сплати комунальних послуг на загальну суму 2950,08 грн, а саме: 507,84 грн - за послуги КП Жилкомсервіс по договору № 3/94 згідно квитанції № 0.0..1 від 05.12.2022 та 2442,24 грн за послуги по забезпеченню електроенергією за січень 2023 року по договору № 1745.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.04.2023 у справі № 922/1421/23 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив.

На виконання зазначеної ухвали, в межах встановленого судом строку, від відповідача - ФОП Косенка М.А. до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву від 03.05.2023 б/н (вх. № 11385/23 від 08.05.2023), в якому відповідач не погоджується з доводами позивача, викладеними в позовній заяві, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свої заперечення проти позовних вимог відповідач мотивує тим, що, починаючи з 24.02.2022 по теперішній час, він не має можливості користуватись орендованими приміщеннями у зв`язку з повномасштабною збройною агресією РФ проти України та введенням на території України воєнного стану, тобто через обставини непереборної сили, які мають надзвичайний характер та настання яких засвідчено листом Торгово-промислової Палати України від 28.02.2022. Посилаючись на ст. 617, ч. 6 ст. 762 ЦК України та ст. 218 ГК України, відповідач вважає, що він має бути звільнений у повному обсязі від виконання своїх зобов`язань за договором оренди від 30.09.2021 № 01/10, оскільки не має можливості використовувати орендоване приміщення через обставини, за які він не відповідає. Відповідач не погоджується з нарахуванням орендної плати, збільшеної у два рази згідно з пп. 3.2.2 п. 3.2 договору, оскільки вважає, що у зазначеному пункті Договору фактично йдеться про неустойку, передбачену ч. 2 ст. 785 ЦК України, а також вважає безпідставною нараховану позивачем суму відшкодувань за комунальні послуги, з посиланням на те, що він сплатив за спожиту електричну енергію за січень 2023 року по платіжним інструкція № 1129 від 16.03.2023 на суму 2437,43 грн та № 1139 від 14.04.2023 на суму 700,00 грн, та надає до відзиву копії вищезазначених платіжних інструкцій. Крім того, відповідач у відзиві просить розгляд даної справи провести в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у зв`язку з бажанням бути особисто присутнім в судовому засіданні та надати відповідні пояснення щодо заявлених позивачем вимог.

10.05.2023 за вх. № 11737/23, в межах встановленого судом строку, від позивача - ФОП Середа В.І. через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву від 10.05.2023 б/н, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, як таких, що не спростовують заявлені до нього позовні вимоги, просить позов задовольнити повністю, з посиланням, зокрема на те, що Договір укладено строком до 01.07.2023, зміни у Договір сторонами не вносилися, наявність обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) не є беззаперечною підставою для звільнення відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором оренди, а відповідачем не доведено, яким самим чином збройна агресія РФ проти України та запровадження військового стану на території України завадило йому виконати свій обов`язок з оплати орендної плати. Позивач вважає безпідставним посилання відповідача на ч. 2 ст. 785 ЦК України, оскільки сторонами умовами пп. 3.2.2 п. 3.2 Договору визначено, що розмір орендної плати залежить від строку її сплати, а саме: в разі сплати орендної плати до 3-го числа поточного місяця орендна плата розраховується та сплачується в одинарному розмірі, тобто за формулою, визначеною в п. 3.1 Договору, а в разі сплати орендної плати пізніше за один місяць від встановленого Договором строку, орендна плата нараховується та сплачується в подвійному розмірі, і такий розмір орендної плати не є неустойкою за прострочення її сплати. Також позивач зазначає, що відповідачем на момент подання відповіді на відзив не відшкодовано витрати позивача на оплату послуг КП Жилкомсервіс по договору № 3/94 згідно квитанції № 0.0..1 від 05.12.2022 на суму 507,84 грн, а про сплату відповідачем за спожиту електричну енергію за січень 2023 року позивачу на момент подання позову не було відомо. Крім того, позивач у відповіді на відзив не заперечує проти задоволення клопотання відповідача про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 15.05.2023 у справі № 922/1421/23 прийнято до розгляду відзив відповідача та відповідь на відзив позивача і долучено їх до матеріалів справи. Також зазначеною ухвалою суду відмовлено в задоволенні заявленого у відзиві на позовну заяву клопотання відповідача про проведення розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

14.06.2023 за вх. № 15200 від відповідача - ФОП Косенка М.А. до суду засобами поштового зв`язку надійшли доповнення до відзиву, в яких відповідач фактично наводить додаткові пояснення щодо своїх заперечень на позовні вимоги, зокрема пояснює, що до 24.02.2022 він своєчасно та в повному обсязі виконував умови договору оренди від 30.09.2021 № 01/10 щодо сплати орендної плати та комунальних платежів, а після початку 24.02.2022 збройної агресії РФ проти України та запровадження військового стану на території України використання орендованих приміщень за призначенням стало та по теперішній час є неможливим, що, як вважає відповідач, підтверджується довідкою від 07.06.2023 щодо особливих подій на об`єкті за період з 24.02.2022 по 31.05.2023, наданою ТОВ Охорона-10, яке охороняє зазначені приміщення на підставі відповідного договору, укладеного з відповідачем. Також відповідач у доповненнях до відзиву зазначає, що відсутність використання орендованого приміщення після початку збройної агресії РФ проти України підтверджується виставленими позивачем рахунками на оплату за спожиту електроенергію, згідно з якими після 24.02.2022 протягом місяця споживалось електричної енергії майже в 4 рази менше, ніж до цієї дати, та тим, що колишня наймана працівниця ОСОБА_1 , яка до 24.02.2022 працювала у розташованій в орендованих приміщеннях кав`ярні на посаді "Бариста", була звільнена відповідачем із займаною посади за згодою сторін 04.07.2022, тобто у найближчий термін, коли вона змогла приїхати до міста Харкова та написати відповідну заяву у зв`язку з тим, що вона є внутрішньо-переміщеною особою та тимчасово мешкає у Полтавській області, що підтверджується довідкою від 04.04.2022 № 1611- про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи.

Отже, як стверджує відповідач - ФОП Косенко М.А., він має бути звільнений від сплати за орендоване приміщення за весь час, протягом якого майно не було та не могло бути використане за призначенням через обставини непереборної сили. Водночас, попри те, що орендоване приміщення (як зазначає відповідач) не використовувалось у спірний період, після 24.02.2022 він сплатив 12132,43 грн за електричну енергію, 75529,00 грн орендної плати за жовтень 2021 року та гарантійний платіж за 2 останніх місяця згідно договору оренди, а сам він, починаючи з 16.05.2022, на безоплатній основі займається волонтерською діяльністю у БО "БФ "Мова Лайф", що підтверджується відповідним договором, метою якого є залучення добровільних помічників для надання волонтерської допомоги: Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, правоохоронним (спеціальним) органам, органам цивільного захисту, добровольчим формуванням територіальних громад, іншим особам, які забезпечують національну безпеку і оборону, відсіч і стримування збройної агресії іноземної держави, а також особам, які постраждали від такої збройної агресії.

Разом із вищезазначеними доповненнями до відзиву відповідач додав додаткові докази, які не були подані ним раніше, та, посилаючись, що ці докази були отримані ним лише напередодні, просить суд поновити строк на подання доповнень та доданих до них доказів, як пропущених з поважних причин.

19.06.2023 за вх. № 15605 від позивача - ФОП Середа В.І. через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому позивач просить не приймати подані відповідачем доповнення до відзиву з доданими до них доказами у зв`язку з тим, що вони подані з порушенням встановленого судом строку на подання відзиву.

Розглянувши подані відповідачем доповнення до відзиву з додатками, суд виходить з такого.

Згідно з положеннями ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право, зокрема, подавати докази, заяви, клопотання, надавати пояснення суду, свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду.

За змістом ч. 3-5, 8 ст. 80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 178 ГПК України, відповідач має право подати до суду відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом в ухвалі суду про відкриття провадження у справі.

За приписами ч. 1, 2 ст. 251 ГПК України, відзив по справі, яка розглядається в спрощеному позовному провадженні, подається відповідачем протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідь позивача на відзив та заперечення відповідача на відповідь на відзив - протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

На підставі зазначеного, враховуючи, що відповідач - ФОП Косенко М.А. був не взмозі протягом встановленого судом строку на подання відзиву подати до суду докази, на які він посилається у доповненнях до відзиву та надає до цих доповнень, з причин, що не залежали від відповідача, оскільки вказані докази були ним отримані вже після спливу зазначеного строку, зокрема: довідка ТОВ Охорона-10 щодо особливих подій на об`єкті за період з 24.02.2022 по 31.05.2023 датована, а отже отримана відповідачем - 07.06.2023, та враховуючи, що надані відповідачем докази відповідають вимогам ст. 80, 91 ГПК України та завчасно були надіслані позивачу, суд дійшов висновку про поважність причин неподання вказаних доказів у строки, визначені судом, а відтак задовольняє клопотання відповідача про поновлення строку на подання доповнень до відзиву та доданих до них доказів, як пропущених з поважних причин, та долучає до матеріалів справи подані відповідачем доповнення до відзиву з доданими до них доказами і приймає їх до розгляду.

За приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України, справи в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані позивачем до позовної заяви докази, суд встановив таке.

Із матеріалів справи вбачається, що 30.09.2021 між ФОП Середою В.І. (Орендодавцем) та ФОП Косенком М.А. (Орендарем) укладено договір оренди № 01/10, згідно з умовами якого Орендодавець (позивач) передає, а Орендар (відповідач) приймає в строкове платне користування, тобто в оренду, нерухоме майно - приміщення загальною площею 59,1 кв. м, розташовані на 1-му поверсі будівлі за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 68, в т.ч.: робочий зал; кабінет; коридор; 2 підсобних приміщення; санвузол та вітрина, які мають використовуватись під розміщення кафе та офісу.

Згідно з п. 2.1, 2.2 договору оренди від 30.09.2021 № 01/10 (далі Договір), приймання-передача орендованих приміщень здійснюється за актом приймання-передачі, підписаним обома сторонами.

Прядок оплати за Договором визначений у частині 3 Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору, розмір орендної плати за кожний місяць розраховується за формулою: орендна плата = (загальна площа приміщення х ціну за 1 кв. м оренди приміщення в місяць х корегуючий коефіцієнт).

Для цілей застосування вказаної формули:

- загальна площа приміщення 59,2 кв. м;

- ціна за 1 кв. м оренди приміщення в місяць - 426,00 грн;

- корегуючий коефіцієнт коефіцієнт, який відповідає індексу інфляції, що розраховується шляхом зростання за період з місяця укладення цього договору, і до місяця, попереднього тому місяцю, за який здійснюється оплата орендної плати; для розрахунку орендної плати за перший місяць оренди значення корегуючого коефіцієнта становить 1.

Розмір орендної плати за оренду приміщення за перший місяць становить 25176,60 грн. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається згідно вищезазначеної формули.

Підпунктом 3.1.1 п. 3.1 Договору сторони передбачили можливість зміни розміру орендної плати 1 раз на рік за ініціативою Орендодавця з письмовим повідомлення Орендаря за 30 днів, про що сторонами укладається додаткова угода до Договору.

Згідно з п. 3.2 Договору, орендна плата сплачується наступним чином:

- Орендар попередньо сплачує Орендодавцю орендну плату в розмірі, що дорівнює трьохкратному розміру орендної плати за перший місяць, що становить 75529,80 грн. Оплата здійснюється протягом 5 банківських днів з дня підписання цього Договору оренди. Вказана передплата зараховуються в рахунок орендної плати за перший місяць та два останніх місяці (пп. 3.2.1 п. 3.2 Договору);

- за наступні місяці оренди Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату у вигляді передоплати за 1 місяць не пізніше 3-го числа кожного нового місяця оренди, а в разі сплати орендної плати по факту, тобто пізніше за один місяць Орендар сплачує орендну плату, збільшену в два рази в порівнянні з передоплатою за 1 місяць (пп. 3.2.2 п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору, сплата орендної плати за цим Договором здійснюється шляхом безготівкового банківського перерахування відповідних сум Орендарем на банківський рахунок Орендодавця.

За умовами п. 3.4 Договору, в забезпечення належного виконання цього Договору сторони домовились, що передоплата за два останніх місяці оренди буде вважатись Гарантійним платежем на строк дії Договору, яку Орендодавець тримає у себе без нарахування будь-яких процентів. При цьому, Гарантійний платіж не є лімітом відповідальності Орендодавця у випадку невиконання останнім умов даного Договору оренди. Орендодавець може періодично, не застосовуючи інших засобів, звертати стягнення на Гарантійний платіж для погашення будь-яких заборгованостей Орендаря перед Орендодавцем, в тому числі в разі несплати орендної плати, або інших платежів, передбачених даним Договором, або компенсувати будь-які збитки, нанесені з вини Орендаря.

Згідно з п. 8.2 Договору, Орендар зобов`язаний відшкодувати Орендодавцю всі витрати по сплаті комунальних послуг, вказаних в п. 8.1 цього Договору (забезпечення електричною енергією, подача холодної води, збір стічних вод, сезонне теплопостачання, вивіз сміття, утримання будівлі та при домової території, пожежна сигналізація (устаткування), охоронна сигналізація (устаткування), обслуговування інженерних мереж), в тому числі комісію за приймання платежу. Вказані витрати відшкодовуються окремо від сплати орендної плати. Щомісячно Орендодавець надає Орендарю рахунки, які Орендар зобов`язаний оплачувати протягом 3-х календарних днів після їх отримання. Якщо Орендар порушить дане зобов`язання щодо оплати, Орендодавець має право використати на ці цілі Гарантійний платіж або розірвати Договір, при цьому невикористана орендна плата та Гарантійний платіж будуть ним утримані. Орендар має право самостійно оплачувати рахунки за комунальні платежі, зазначені в п. 8.1 Договору, протягом 3-х календарних днів після їх отримання, та надавати після цього рахунки про сплату Орендодавцю.

Відповідно до п. 11.1 Договору, цей договір набирає чинності з 30.09.2021 і діє до 01.07.2023.

В п. 11.5 Договору сторони передбачили можливість продовження строку дії Договору на строк до 12 місяців шляхом укладення додаткової письмової угоди до Договору.

Вказаний Договір є діючим, у матеріалах справи відсутні докази дострокового припинення його дії або внесення сторонами змін у цей Договір.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач - ФОП Середа В.І. (Орендодавець) належним чином виконав свої обов`язки, передбачені Договором, передав орендовані приміщення в користування відповідачу - ФОП Косенку М.А. (Орендарю), що підтверджується наявним у матеріалах справи Актом приймання-передачі приміщення до договору оренди приміщення від 01.10.2021 № 01/10, згідно з яким Орендодавець передав, а орендар прийняв у користування відповідно до умов Договору приміщення загальною площею 59,1 кв. м, розташовані за адресою: м.Харків, пр. Гагаріна, буд. 68. Вказаний акт приймання-передачі підписаний обома сторонами без заперечень та зауважень.

Як зазначає позивач у позовній заяві та підтверджує відповідач - ФОП Косенко М.А. у відзиві на позовну заяву, останнім не сплачено орендну плату по Договору з березня 2022 року по теперішній час, у зв`язку з чим у нього наявна заборгованість з орендної плати за вказаний період. Також, як стверджує позивач, Орендарем, всупереч умов п. 8.2 Договору, не виконані обов`язки з відшкодування Орендодавцю понесених ним витрат на сплату комунальних послуг, а саме: не сплачено 507,84 грн - за послуги КП Жилкомсервіс по договору № 3/94 згідно квитанції № 0.0..1 від 05.12.2022 та 2442,24 грн за послуги по забезпеченню електроенергією за січень 2023 року по договору № 1745.

Позивач звернувся до відповідача з Вимогою від 28.02.2023 про оплату заборгованості за договором оренди від 30.09.2021 № 01/10, додавши до зазначеної вимоги копію квитанції № 0.0..1 від 05.12.2022 про сплату за послуги КП Жилкомсервіс по договору № 3/94 на суму 507,84 грн та копію рахунку на оплату за електричну енергію за січень 2023 року на суму 2442,24 грн.

Відповідачем Вимогу позивача отримано 09.03.2023, але залишено її без відповіді та, як зазначає позивач, заборгованість з орендної плати та з відшкодування витрат на комунальні послуги не погашено, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за договором за перші чотири місяці прострочення (з березня 2022 року по червень 2022 року включно) - в сумі 222235,90 грн та заборгованості по відшкодуванню витрат на сплату комунальних платежів в сумі 2950,08 грн (з яких: 507,84 грн - за послуги КП Жилкомсервіс по договору № 3/94 згідно квитанції № 0.0..1 від 05.12.2022 та 2442,24 грн за послуги по забезпеченню електроенергією за січень 2023 року по договору № 1745).

Надаючи правову кваліфікацію вищевказаним обставинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Положеннями ч. 1-3 ст. 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

У відповідності до ч. 6 ст. 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Враховуючи викладене, дослідивши текст договору оренди від 30.09.2021 № 01/10, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором оренди нерухомого майна, а спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем на підставі зазначеного договору, є орендними правовідносинами щодо оренди нерухомого майна (приміщень загальною площею 59,1 кв. м, за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 68) під розміщення кафе та офісу.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач належним чином виконав свої обов`язки за договором оренди від 30.09.2021 № 01/10, передав у користування відповідачу орендовані приміщення, що підтверджується Актом приймання-передачі приміщення до договору оренди приміщення від 01.10.2021 № 01/10.

Як вбачається із зазначеного Акту, відповідач підписав цей акт без заперечень та зауважень, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, він повинен належним чином виконувати всі умови укладеного з позивачем Договору, в тому числі в частині своєчасного та у повному обсязі внесення орендної плати та інших платежів за Договором.

Згідно з наведеним у позовній заяві розрахунком заборгованості по орендній платі за Договором, позивач нарахував відповідачу орендну плату за період з березня 2022 року по червень 2022 року в загальному розмірі 222235,90 грн, з яких: 52552,12 грн за березень 2022 року; 54916,71 грн за квітень 2022 року; 56619,15 грн за травень 2022 року та 58147,88 грн за червень 2022 року. Вказані суми орендної плати за кожний з вищезазначених місяців, зважаючи на те, що відповідачем порушено строки сплати орендної плати більше, ніж на один місяць, були нараховані позивачем у відповідності до умов пп. 3.2.2 п. 3.2 Договору (в подвійному розмірі).

Суд не погоджується з посиланням відповідача на необґрунтованість нарахування орендної плати, збільшеної у два рази згідно з пп. 3.2.2 п. 3.2 договору, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 3.2 договору оренди від 30.09.2021 № 01/10 сторони узгодили порядок нарахування та сплати орендної плати за вказаним договором, згідно з яким орендна плата сплачується наступним чином:

- Орендар попередньо сплачує Орендодавцю орендну плату в розмірі, що дорівнює трьохкратному розміру орендної плати за перший місяць, що становить 75529,80 грн. Оплата здійснюється протягом 5 банківських днів з дня підписання цього Договору оренди. Вказана передплата зараховуються в рахунок орендної плати за перший місяць та два останніх місяці (пп. 3.2.1 п. 3.2 Договору);

- за наступні місяці оренди Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату у вигляді передоплати за 1 місяць не пізніше 3-го числа кожного нового місяця оренди, а в разі сплати орендної плати по факту, тобто пізніше за один місяць Орендар сплачує орендну плату, збільшену в два рази в порівнянні з передоплатою за 1 місяць (пп. 3.2.2 п. 3.2 Договору).

Згідно з п. 11.1 Договору, цей договір набирає чинності з 30.09.2021 і діє до 01.07.2023.

Відповідно до пп. 11.3.4 п. 11.3 Договору, даний Договір може бути припинений за вимогою Орендаря:

- якщо в силу пожежі, які сталася не з вини Орендаря або стихійного лихі, Приміщенню нанесені шкоду і Орендар не може користуватись Приміщенням у відповідності до цього Договору;

- в порядку, передбаченому ст. 651 ГК України.

Суд зазначає, що у Господарському кодексі України відсутня стаття 651.

Водночас, статтею 651 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначені підстави для зміни або розірвання договору. Згідно з положеннями частин 1, 3 зазначеної статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, а також у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Тобто, відповідно до умов пп. 11.3.4 п. 11.3 Договору та вимог ст. 651 ЦК України, відповідач не був позбавлений можливості у випадку, якщо його не влаштовували будь-які умови укладеного з позивачем Договору, скористатись правом, наданим йому Договором та чинним законодавством та ініціювати внесення змін у вказаний Договір, в тому числі щодо зменшення розміру орендної плати чи порядку її нарахування, або скористатись правом на дострокове припинення (розірвання) Договору, якими відповідач не скористався, адже, як вбачається з матеріалів справи, сторонами зміни в договір оренди від 30.09.2021 № 01/10 не вносились, у зв`язку з чим станом на момент ухвалення судом даного судового рішення вказаний договір є діючим та, в силу ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання обома сторонами в повному обсязі.

Відповідач - ФОП Косенко М.А. свідомо підписав вказаний договір оренди, погодивши всі умови, передбачені зазначеним договором, тим самим відповідач, як Орендар, взяв на себе зобов`язання належним чином виконувати всі умови цього договору в повному обсязі, зокрема щодо сплати орендної плати в подвійному розмірі відповідно до пп. 3.2.2 п. 3.2 Договору у випадку порушення строку сплати орендної плати більше, ніж на місяць, тому він безпідставно посилається на необґрунтованість нарахування орендної плати, збільшеної у два рази згідно з пп. 3.2.2 п. 3.2 договору.

Стосовно посилання відповідача на положення ст. 785 ЦК України суд зазначає, що в даному випадку зазначена норма застосуванню не підлягає, оскільки вона визначає обов`язки наймача у разі припинення договору найму, а отже не стосується правовідносин, що склались між сторонами у даній справі.

Як вже зазначалося вище, у зв`язку з несплатою відповідачем орендної плати за Договором позивач направив на адресу відповідача Вимогу від 28.02.2023, в якій вимагав протягом 15 діб з дня отримання цієї вимоги сплатити заборгованість з орендної плати за договором оренди від 30.09.2021 № 01/10. Відповідачем зазначену вимогу отримано 09.03.2023, втім залишено її без відповіді, заборгованість з орендної плати не погашено.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або невизначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Станом на день прийняття судом даного рішення в матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем - ФОП Косенком М.А. заборгованості з орендної плати за договором оренди від 30.09.2021 № 01/10 за період з березня 2022 року по червень 2022 року в загальному розмірі 222235,90 грн.

Відповідачем не спростовано наявність у нього вищезазначеної заборгованості.

Навпаки, у відзиві на позовну заяву відповідач підтверджує, що не сплатив орендну плату за Договором за спірний період. Однак, посилаючись на ч. 6 ст. 762 ЦК України, відповідач вважає, що він має бути звільнений від сплати орендної плати за період починаючи з 24.02.2022 по теперішній час у зв`язку з тим, що в указаний період орендовані приміщення за призначенням ним не використовувались і таке використання було неможливим внаслідок повномасштабної збройної агресії РФ проти України та введенням на території України воєнного стану, тобто внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), настання яких засвідчено листом Торгово-промислової Палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Суд не погоджується з таким твердженням відповідача, вважає, що підстави для звільнення його від сплати орендних платежів відсутні, оскільки відповідачем не доведено, що орендовані приміщення у спірний період не використовувались, зважаючи на таке.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому відповідними Указами Президента України було неодноразово продовжено строк дії воєнного стану в Україні, зокрема до 18 серпня 2023 року.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 14-1 зазначеного Закону, ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України (далі по тексту - ТПП України) на підставі ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР та Статуту ТПП України засвідчила настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Тобто, вказаним листом ТПП України визнала форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, та підтвердила, що зазначені обставини, починаючи із зазначеної дати (24.02.2022), до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Таким чином, існування на території України надзвичайних обставин, зокрема введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків та обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності між суб`єктами господарювання, є загальновідомим фактом та підтверджене Листом ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Частиною 6 статті 762 ЦК України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (ч. 2. ст. 216 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України учасник, господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно з положеннями ст. 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України, сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Таким чином, із зазначених норм вбачається, що чинним законодавством України передбачена можливість звільнення сторін зобов`язання від господарської відповідальності, передбаченої законом або умовами договору за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань у зв`язку з форс-мажорними обставинами, а не від виконання цих зобов`язань в цілому.

У даній справі в укладеному між позивачем та відповідачем договорі оренди від 30.09.2021 № 01/10 не передбачено умов щодо звільнення сторін від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язань за цим договором у зв`язку форс-мажорними обставинами.

Згідно з п. 10.1, 10.2 зазначеного договору оренди, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань по даному Договору сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та даним Договором. За порушення строків оплати орендної плати, передбачених Договором, Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Тобто, у разі доведення відповідачем неможливості належного виконання зобов`язання за вказаним Договором внаслідок дії непереборної сили (надзвичайних і невідворотних обставин), відповідач мав би бути звільнений від передбаченої вказаним Договором відповідальності за порушення виконання зобов`язань з оплати орендної сплати у вигляді сплати пені на підставі п. 10.2 Договору.

Позивачем вимоги про стягнення з відповідача пені за порушення строків оплати орендної плати на підставі п. 10.2 Договору у даній справі не заявлялися.

Водночас, нормами чинного законодавства України передбачено можливість звільнення орендаря (наймача) від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (ч. 6 ст. 762 ЦК України).

Тобто, у разі доведення відповідачем того, що орендовані ним приміщення не використовувались за призначенням, а також того, що неможливість їх використання була викликана обставинами, за які він не відповідає (обставин непереборної сили), відповідач має бути звільнений від виконання зобов`язань в цілому за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане.

Втім, відповідачем - ФОП Косенком М.А. не надано суду жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст. 76, 77 ГПК України, який би свідчив про те, що орендовані приміщення не використовувались за призначенням і господарська діяльність відповідачем в цих приміщеннях та взагалі будь-яка інша господарська діяльність у спірний період не проводилась, зокрема не надано будь-яких документів, що відображають його фінансово-господарську діяльність, бухгалтерський і податковий облік за період, який є спірним у даній справі, або документів податкової звітності, виписок з його банківських рахунків, тощо.

Документи, надані відповідачем разом із доповненнями до відзиву (виставлені позивачем рахунки на оплату за спожиту електроенергію за період з серпня 2021 року по січень 2023 року, довідка ТОВ Охорона-10 від 07.06.2023 щодо особливих подій на об`єкті за період з 24.02.2022 по 31.05.2023 та довідка від 04.04.2022 № 1611- про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи - Докуніної В.С. і копія трудової книжки зазначеної особи), не є належними доказами на підтвердження того, що орендовані приміщення дійсно не були та не могли бути використані ФОП Косенком М.А. за призначенням після 24.02.2022 - початку збройної агресії РФ проти України та по теперішній час, і що причиною їх невикористання були саме обставини непереборної сили, зважаючи на таке.

Так, з наданих ФОП Косенком М.А. рахунків на оплату за спожиту електроенергію за період з серпня 2021 року по січень 2023 року, які були виставлені позивачем, вбачається, що після 24.02.2022 в орендованих приміщеннях протягом кожного місяця було спожито електричної енергії майже в 4 рази менше, ніж до цієї дати. Тобто, вказані рахунки свідчать про те, що у спірний період (з березня 2022 року по червень 2022 року) відповідачем було використано певний обсяг електроенергії, хоч і в меншому обсязі, ніж у попередні періоди, що, в свою чергу, свідчить про використання орендованих приміщень у зазначений період, а отже ці рахунки не можуть бути розцінені судом як належний доказ на підтвердження того, що орендовані приміщення не були та не могли бути використані ФОП Косенком М.А. після 24.02.2022.

З довідки від 07.06.2023 щодо особливих подій на об`єкті за період з 24.02.2022 по 31.05.2023, наданої ТОВ Охорона-10, яке охороняє орендовані приміщення на підставі укладеного з відповідачем договору, вбачається, що протягом зазначеного періоду, до якого також входить спірний період з березня 2022 року по червень 2022 року, в орендованих приміщеннях 41 раз спрацьовував датчик «Тривога» (у довідці це позначено як «Тревога»), 64 рази на декілька годин поспіль відключалося освітлення (у довідці це позначено як «Потеря основного питания») та 15 разів приміщення в середньому на 15-25 хвилин знімалося з сигналізації («Дистанционное снятие»), як зазначає орендар, ним особисто у зв`язку з необхідністю винести з кав`ярні зіпсовані продукти харчування та повернути орендоване у ФОП Саратовського В.В. обладнання (у 2023 році), яке було необхідне для роботи кав`ярні. Зазначені обставини свідчить про те, що протягом спірного періоду з березня 2022 року по червень 2022 року відповідач перебував у місті Харкові, де знаходяться орендовані ним приміщення, та користувався цими приміщеннями, в тому числі зберігав у ньому своє обладнання та харчові продукти, а отже довідка ТОВ Охорона-10 від 07.06.2023 також не є належним доказом на підтвердження того, що орендовані приміщення не були та не могли бути використані ФОП Косенком М.А. після 24.02.2022.

Довідка від 04.04.2022 № 1611- про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи - ОСОБА_1 та копія трудової книжки зазначеної особи, яка до 24.02.2022 працювала у розташованій в орендованих приміщеннях кав`ярні на посаді "Бариста" та була у подальшому звільнена відповідачем із займаної посади за згодою сторін у зв`язку з тим, що вона є внутрішньо-переміщеною особою та тимчасово мешкає у Полтавській області, є свідченням про наявність трудових відносин між ОСОБА_1 та відповідачем - ФОП Косенком М.А. та їх припинення у зв`язку зі збройною агресією РФ проти України, але взагалі не стосуються питання щодо використання чи не використання орендованих приміщень, а тому не є належними доказами на підтвердження того, що орендовані приміщення не були використані ФОП Косенком М.А. після 24.02.2022.

Інші докази, які б свідчили про відсутність використання відповідачем орендованих приміщень у спірний період, до матеріалів справи сторонами не надано.

У матеріалах справи також відсутні докази повідомлення позивачу про неможливість використання відповідачем орендованих приміщень у зв`язку обставинами, за які він не відповідає (обставинами непереборної сили) чи про те, що між сторонами відбувались перемовини щодо можливості зменшення розміру орендної плати або про припинення (розірвання) дії Договору у зв`язку з неможливістю використання орендованих приміщень через настання вищезазначених обставин.

За таких обставин, відповідачем не доведено та не підтверджено належними доказами, що орендовані приміщення не використовувались ним після 24.02.2022 - початку збройної агресії РФ проти України по теперішній час, тому положення ч. 6 ст. 762 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем, а отже посилання відповідача - ФОП Косенко М.А. на наявність підстав для звільнення його від сплати за орендовані приміщення за період з березня 2022 року по червень 2022 року є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо посилання відповідача на загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, суд зазначає таке.

Як вбачається з листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, зазначеним листом ТПП України визнала форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Суд зазначає, що форс-мажорні обставини (введення воєнного стану в Україні) не лише впливають на спроможність своєчасного ведення розрахунків відповідачем по Договору, але й, насамперед, мають негативні наслідки для іншої сторони договору - позивача, який внаслідок належного виконання відповідачем зобов`язань за договором не отримує оплати за оренду приміщень по зазначеному Договору.

В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує (у даному випадку відповідач), повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Визнання сертифіката торгово-промислової палати (у даному випадку листа від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1) беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21).

Тобто, навіть у разі наявності листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 про настання форс-мажорних обставин, суд повинен оцінювати його лише у сукупності з іншими доказами, наданими сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, оскільки зазначений лист ТПП сам по собі не може вважатися беззаперечним доказом про існування форс-мажорних обставин, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

У даному випадку, за відсутності інших доказів на підтвердження невикористання та неможливості використання орендованих приміщень у спірний період, загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, на який посилається відповідач, не є достатнім і допустимим доказом про наявність настання для відповідача форс-мажорних обставин в конкретних господарських правовідносинах з позивачем, які б могли стати підставою для звільнення відповідача від сплати орендної плати.

Сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє відповідача від виконання зобов`язання з оплати за користування орендованими приміщеннями. Засвідчення форс-мажорних обставин листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не може бути автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань. При цьому, стороною договору має бути підтверджено не тільки факт настання форс-мажорних обставин, а також і їхню здатність впливати на реальну можливість виконання конкретних зобов`язань. Проте відповідачем відповідних доказів не надано.

На підставі вищевикладеного та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що орендовані приміщення не використовувались ним у спірний період та яким самим чином збройна агресія РФ проти України та запровадження військового стану на території України завадило йому виконати свій обов`язок з оплати орендної плати, тому відсутні підстави для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили), як умови звільнення відповідача від сплати орендної плати за договором за період після 24.02.2022, а саме: з березня по червень 2022 року, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за договором за перші чотири місяці прострочення (з березня 2022 року по червень 2022 року включно) - в сумі 222235,90 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати зі сплати комунальних послуг відповідно до п. 8.2 Договору на загальну суму 2950,08 грн, а саме: 507,84 грн - за послуги КП Жилкомсервіс згідно квитанції № 0.0..1 від 05.12.2022, та 2442,24 грн за послуги по забезпеченню електроенергією за січень 2023 року.

Пунктом 8.2 Договору сторони передбачили обов`язок Орендаря крім сплати орендної плати відшкодувати Орендодавцю всі витрати по сплаті комунальних послуг, вказаних в п. 8.1 цього Договору, в тому числі витати на забезпечення електричною енергією та утримання будівлі та придомової території, протягом 3-х календарних днів після отримання рахунків за комунальні платежі.

З наданої позивачем ФОП Середою В.І. копії квитанції № 0.0..1 від 05.12.2022 вбачається, що позивачем було сплачено на користь КП Жилкомсервіс 507,84 грн за надані послуги згідно договору № 3/94 від 01.08.2007 за 01.2022-12.2022.

У матеріалах справи на момент ухвалення судом цього рішення відсутні, а відповідачем - ФОП Косенком М.А., всупереч ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б могли спростувати наявність у нього заборгованості перед позивачем з відшкодування 507,84 грн за послуги КП Жилкомсервіс за період 01.2022-12.2022 згідно квитанції № 0.0..1 від 05.12.2022, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 507,84 грн - за послуги КП Жилкомсервіс згідно квитанції № 0.0..1 від 05.12.2022 є обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами, тому суд задовольняє вказані позовні вимоги у повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення 2442,24 грн за послуги по забезпеченню електроенергією за січень 2023 року, суд зазначає таке.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не погоджується з нарахованою позивачем сумою відшкодувань за спожиту електричну енергію, з посиланням на те, що ним сплачено за електричну енергію за січень 2023 року по платіжним інструкція № 1129 від 16.03.2023 на суму 2437,43 грн та № 1139 від 14.04.2023 на суму 700,00 грн.

З наданих відповідачем до відзиву на позовну заяву копій платіжних інструкцій № 1129 від 16.03.2023 на суму 2437,43 грн та № 1139 від 14.04.2023 на суму 700,00 грн вбачається, що відповідачем - ФОП Косенком М.А. у добровільному порядку 16.03.2023 та 14.04.2023, тобто ще до порушення провадження у справі 922/1421/23, було самостійно у відповідності до п. 8.2 Договору перераховано на рахунок постачальника електричної енергії ПрАТ Харківенергозбут оплату за спожиту електричну енергію згідно договору № 4-1745 (о/р № 1745) на загальну суму 3137,43 грн.

За таких обставин, відповідачем повністю погашено заборгованість за послуги по забезпеченню електроенергією за січень 2023 року, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що в частині позовних вимог про стягнення 2442,24 грн за послуги по забезпеченню електроенергією за січень 2023 року предмет спору між сторонами у справі відсутній.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі зазначеного, враховуючи, що відповідачем до порушення провадження у справі 922/1421/23 було повністю погашено заборгованість за послуги по забезпеченню електроенергією за січень 2023 року, суд дійшов висновку про необхідність закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 2442,24 грн за послуги по забезпеченню електроенергією за січень 2023 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст. 78, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір, що складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 складає 2684,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду в квітні 2023 року з позовною заявою з вимогами майнового характеру на загальну суму 225185,98 грн. Отже за подання зазначеної позовної заяви мав справлятись судовий збір у розмірі 3377,79 грн, що становить 1,5 відсотка від ціни позову. Позивачем при поданні позовної заяви надано суду належні докази про сплату судового збору в розмірі 3378,00 грн, який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджується відповідною Випискою про зарахування судового збору.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені частково, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати щодо сплати судового збору в розмірі 3341,16 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладаються на відповідача.

Порядок повернення сплачених сум судового збору в разі закриття провадження у справі визначено ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях в разі відмови у відкритті провадження у справі, сплачена сума судового збору повертається відповідною ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Частиною 2 ст. 7 Закону України Про судовий збір передбачено, що у випадках, встановлених ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається повністю.

Таким чином, враховуючи, що провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 2442,24 грн за послуги по забезпеченню електроенергією за січень 2023 року закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору, суд дійшов висновку, що судовий збір, сплачений позивачем при поданні позовної заяви, в сумі 36,63 грн підлягає поверненню позивачу.

Разом з тим, суд зазначає, що станом на момент винесення судом цього рішення позивач - ФОП Середа В.І. не звертався до суду з клопотанням про повернення судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 2442,24 грн за послуги по забезпеченню електроенергією, тому, з огляду на положення п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", на теперішній час відсутні підстави для повернення позивачу сплаченого при поданні позову судового збору в сумі 36,63 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 2, ч. 3 ст. 13, ст. 73-74, 76-79, 86, п. 2 ч. 1 ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. 232-242, 252 ГПК України, ст. 4, п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України Про судовий збір, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Косенка Максима Анатолійовича (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Середи Віктора Івановича (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) заборгованість по орендній платі за договором за перші чотири місяці прострочення (з березня 2022 року по червень 2022 року включно) - в сумі 222235,90 грн та заборгованість по відшкодуванню витрат на сплату комунальних платежів, а саме: 507,84 грн - за послуги КП Жилкомсервіс згідно квитанції № 0.0..1 від 05.12.2022, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3341,16 грн.

3. В частині позовних вимог про стягнення 2442,24 грн за послуги по забезпеченню електроенергією за січень 2023 року закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 23.06.2023.

Суддя Н.А. Новікова