ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2023 р. Справа №914/993/23

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Желік М.Б.

Кордюк Г.Т.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" за вих. № б/н від 10.04.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/1112/23 від 11.04.2023)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 30.03.2023 (суддя Крупник Р.В.) про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову

у справі № 914/993/23

за позовом: Державного підприємства "Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", м. Львів (надалі ДП "Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації")

до відповідача: Комунальне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда", Львівська обл., м. Червоноград (надалі КП "Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда")

про визнання договору недійсним

за участю представників сторін: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

27.03.2023 року ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда» про визнання недійсним договору між КП "Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда" та ТзОВ «Рівнестандарт», що був укладений за процедурою закупівлі ДК 021:20-3 Послуги з технічного огляду та випробування (повірка медичного обладнання), оголошення про проведеннея якої опубліковано на веб-порталі Уповноваженого органу № UA-2023-01-25-008754-а.

У позовній заяві позивач серед іншого просив суд забезпечити позов шляхом заборони КП "Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда" здійснювати оплату за договором, укладеним із ТзОВ «Рівнестандарт» .

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.03.2023 року у задоволенні заяви ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про забезпечення позову у даній справі відмовлено.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову. Також суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що незабезпечення позову шляхом заборони відповідачу здійснювати оплату за договором, укладеним з ТзОВ «Рівнестандарт», може істотно утруднити чи унеможливити ефективний захист його прав у справі за вимогою про визнання недійсним договору.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» подало апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 136,137 ГПК України. Просить суд скасувати ухвалу від 03.03.2023 та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову. Зокрема, скаржник зазначає, що оскільки відповідач здійснює витрати за оспорюваним договором за рахунок бюджетних коштів, повернення таких коштів від третьої особи може бути проблемним, а необхідність у виконанні робіт є високою (збереження періодичності повірки, визначеної чинним законодавством), а тому, на думку скаржника, є велика необхідність зупинення виконання договору шляхом заборони здійснювати оплату за цим договором. У випадку відмови у забезпеченні позову, витрачені бюджетні кошти можуть не бути повернутими відповідачу третьою особою, а отже, відповідач не зможе провести закупівлю, укласти договір та оплатити послуги позивача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2023 справу № 914/993/23 розподілено до розгляду судді-доповідачу Н.М. Кравчук, склад колегії сформаваний з суддів: Г.Т. Кордюк, М.Б. Желік.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 914/993/23 та ухвалено здійснити перегляд ухвали Господарського суду Львівської області від 30.03.2023 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Сторони у справі обізнані з порядком розгляду даної справи шляхом надсилання на їх поштові адреси ухвали Західного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 року у справі № 914/993/23.

КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою, просить ухвалу Господарського суду Львівської області від 30.03.2023 року у справі №914/993/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

Як зазначалося вище, предметом даного спору є визнання недійсним договору, укладеного між відповідачем та ТзОВ «Рівнестандарт», що був укладений за процедурою закупівлі 021:20-3 «Послуги з технічного огляду та випробування (повірка медичного обладнання)», оголошення про проведеннея якої опубліковано на веб-порталі Уповноваженого органу № UA-2023-01-25-008754-а. За результатами проведення торгів, у яких взяли участь позивач та ТОВ «Рівнестандарт», пропозицію останнього визнано такою, що відповідає вимогам тендерної документації та визнано його переможцем відкритих торгів.

На думку позивача, визнання ТзОВ «Рівнестандарт» переможцем торгів є незаконним, оскільки комунальне підприємство відповідача свідомо не вказало характеристики медичних приладів, що потребують повірки (а саме електрокардіографів), чим створило можливість для участі в процедурі закупівлі для учасників (зокрема, для переможця ТОВ «Рівнестандарт»), у яких відсутні необхідні дозвільні документи від центрального органу виконавчої влади, а саме свідоцтва про уповноваження на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології щодо електрокардіографів у частині діапазону 0,03-0,3 мВ.

Як зазначив позивач, протягом 2019-2022 років він надавав комунальному підприємству послуги з повірки електрокардіографів, а тому йому відомо про наявність в останнього у використанні електрокардіографів відповідних моделей.

Оскільки у свідоцтві ТзОВ «Рівнестандарт» зазначено діапазон 0,3-5 мВ, комунальне підприємство мало розуміти, що переможець закупівлі не зможе повірити ці прилади без залучення субпідрядника. Відповідно до Таблиці цін, вміщеної у тендерну пропозицію, вартість робіт з повірки електрокардіографів складає 48750,00 грн, що при загальній вартості договору (157990,00 грн) складає 30,86% від його вартості.

Позивач вказав, що відповідно до п. 2 додатку 2 до Тендерної документації у разі, якщо учасник процедури закупівлі має намір залучити спроможності інших суб`єктів господарювання як субпідрядників/співвиконавців в обсязі не менше ніж 20 відсотків від вартості договору про закупівлю у випадку закупівлі робіт або послуг для підтвердження його відповідності кваліфікаційним критеріям відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про публічні закупівлі», замовник (комунальне підприємство) перевіряє таких суб`єктів господарювання на відсутність підстав, визначених у ч. 1 ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі».

Оскільки, на переконання позивача, комунальне підприємство такої перевірки не провело, не виявило невідповідності тендерної пропозиції ТзОВ «Рівнестандарт» та, відповідно, неможливості виконання договору останнім, то воно порушило вимоги ч. 7 ст. 17 та п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про публічні закупівлі», що є підставою для визнання недійсним укладеного на підставі торгів договору.

З врахуванням викладених обставин, у позовній заяві ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» просило суд забезпечити позов шляхом заборони КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда» здійснювати оплату за договором укладеним із ТзОВ «Рівнестандарт».

На переконання заявника, комунальне підприємство здійснює витрати за оспорюваним договором за рахунок бюджетних коштів, повернення таких коштів від ТОВ «Рівнестандарт» може бути проблемним, а необхідність у виконанні робіт є високою (збереження періодичності повірки, визначеної чинним законодавством України).

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч.2.ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За змістом цієї норми обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Позов забезпечується, зокрема: забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (пункти 4, 10 частини першої статті 137).

Згідно з ч.12 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Як вбачається з позовних вимог, позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.11.2020 зі справи № 910/8225/20, від 13.01.2021 зі справи № 910/9855/20, від 07.10.2021 зі справи № 910/2287/21.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 2712.2022 у справі № 916/1324/22.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із судом першої інстанції про те, що заявником не вказано обґрунтованих доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням заявлених позовних вимог та яким чином невжиття відповідного виду забезпечення позову призведе до невиконання чи утруднення виконання судового рішення щодо визнання оспорюваного договору недійсним (у разі задоволення позову)

Водночас, покликання заявника на потенційну проблемність повернення бюджетних коштів, які сплачуються за договором з ТзОВ «Рівнестандарт», не є достатньою підставою для задоволення поданої заяви.

З огляду на викладене, заявником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Зазначені аргументи заявника, за своїм змістом, фактично спрямовані на забезпечення дотримання прав та захист інтересів відповідача у справі - КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда», а не заявника.

Відтак, ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» не довело, що незабезпечення позову шляхом заборони КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда» здійснювати оплату за договором, укладеним із ТОВ «Рівнестандарт» може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист його прав у справі за вимогою про визнання недійсним договору.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевий господарський суд повно та всебічно, дослідивши наведені ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» обставини, виходячи з принципів справедливості, добросовісності, розумності, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Скаржник в своїй апеляційній скарзі покликається на те, що оплата послуг третьої особи відповідачу може унеможливити подальше укладення договору з позивачем та його оплати. Вказані припущення не підтверджено жодним допустимим доказом.

Колегія суддів критично оцінює доводи скаржника щодо проблемності повернення коштів у разі розірвання договору, оскільки позивач керується власними припущеннями, які не грунтуються на жодному з аргументів та не підтверджено жодним допустимим доказом.

Також відповідач у відзиві зазначає, що «являється медичним закладом первинної ланки і є єдиним закладом у районному центрі зі значною відвідуваністю хворих і обмеження виконання договору (здійснення оплати за надані послуги по договору) призведе до призупинення надання послуг і до порушення нормального функціонування медичного закладу».

Таким чином, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу ухвали Господарського суду Львівської області від 30.03.2023 у справі №914/993/23.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, а тому ухвалу Господарського суду Львівської області від 30.03.2023 у справі №914/993/23 необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 30.03.2023 у справі №914/993/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст. 287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст виконано 16.06.2023

Головуючий-суддя Н.М. Кравчук

Судді М.Б. Желік

Г.Т. Кордюк