ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" червня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2555/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,

дослідивши зареєстровану 21.06.2023 р. за вх. № 2-918/23

заяву Приватного підприємства РЕНІЛІС

про забезпечення позову

по справі № 916/2555/23

за позовом Приватного підприємства РЕНІЛІС (68800, Одеська область, Ренійський р-н, м. Рені, вул. Дунайська, буд. 188 Г, Код )

до відповідача: Регіонального відділення фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, Код ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державне підприємство РЕНІЙСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ (68800, Одеська обл., Ренійський р-н, м. Рені, вул. Дунайська, буд. 188, Код ),

про визнання договорів оренди продовженими та зобов`язання утриматись від певних дій,

встановив:

Приватне підприємство РЕНІЛІС, використовуючи систему Електронний суд, звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Регіонального відділення фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, в якій просить:

визнати Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.08.2006 року № 6 продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, тобто на 15 (п`ятнадцять) років, а саме до 23.08.2036 року;

зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях утриматися від проведення аукціону та вчинення будь-яких дій, спрямованих на передачу в оренду будівлі складу № 3 на території 1-го вантажного району Ренійського морського торгового порту, загальною площею 2194,3 кв. м, що знаходиться за адресою Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Д, впродовж строку дії Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.08.2006 року № 6;

визнати Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.08.2006 року № 7 продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, тобто на 15 (п`ятнадцять) років, а саме до 23.08.2036 року;

зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях утриматися від проведення аукціону та вчинення будь-яких дій, спрямованих на передачу в оренду будівлі складу № 4 на території 1-го вантажного району Ренійського морського торгового порту, загальною площею 1450 кв. м, що знаходиться за адресою Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Е, впродовж строку дії Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.08.2006 року № 7.

Обґрунтовуючи звернення із позовом до господарського суду Приватне підприємство РЕНІЛІС посилається на реалізацію ним права на звернення до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях із заявою про продовження строку договорів оренди від 23.08.2006 року № 7 та від 23.08.2006 року № 6, однак останнім призначено електронні аукціони стосовно передачі нерухомих будівель, які є предметом договорів оренди.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Одеської області від 14.06.2023 р. позовній заяві Приватного підприємства РЕНІЛІС присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 916/2555/23 та визначено суддю Гута С.Ф. її розгляду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.06.2023 р. прийнято позовну заяву Приватного підприємства РЕНІЛІС до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2555/23, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі третьої особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державне підприємство РЕНІЙСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ.

21.06.2023 р. Приватне підприємство РЕНІЛІС звернулось до господарського суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

встановлення заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях вчиняти будь-які дії щодо передачі в оренду нерухомого майна, а саме: будівля складу № 3 на території 1-го вантажного району, площею 2194,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Д, обліковується на балансі Державного підприємства РЕНІЙСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

встановлення заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях укладати договори оренди щодо нерухомого майна, а саме: будівля складу № 3 на території 1-го вантажного району, площею 2194,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Д, обліковується на балансі Державного підприємства РЕНІЙСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

встановлення заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях підписувати акти приймання-передачі щодо нерухомого майна, а саме: будівля складу № 3 на території 1-го вантажного району, площею 2194,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Д, обліковується на балансі Державного підприємства РЕНІЙСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

встановлення заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях вчиняти будь-які дії щодо передачі в оренду нерухомого майна, а саме: будівлі складу № 4 на території 1-го вантажного району, площею 1450 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Е, обліковується на балансі Державного підприємства РЕНІЙСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

встановлення заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях укладати договори оренди щодо нерухомого майна, а саме: будівлі складу № 4 на території 1-го вантажного району, площею 1450 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Е, обліковується на балансі Державного підприємства РЕНІЙСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

встановлення заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях підписувати акти приймання-передачі щодо нерухомого майна, а саме: будівлі складу № 4 на території 1-го вантажного району, площею 1450 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Е обліковується на балансі Державного підприємства РЕНІЙСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Обґрунтовуючи звернення із заявою про забезпечення позову Приватне підприємство РЕНІЛІС посилається на те, що 23.08.2006 року між РВ ФДМ України по Одеській області та ПП «РЕНІЛІС» укладено договори оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до яких орендовано склад № 3 площею 2194,30 кв.м. та № 4 площею 1450 кв.м. терміном на 15 років.

Вказані будівлі використовуються ПП «РЕНІЛІС» в своїй господарській діяльності в рамках спеціальної економічної зони «Рені».

Згідно положень Закону України «Про загальні засади створення та функціонування спеціальних (вільних) економічних зон», Закону України «Про спеціальну економічну зону «Рені» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про спеціальну економічну зону «Рені» від 27.08.2000 року № 1344 на території міста Рені Одеської області у межах земельної ділянки, наданої у користування Ренійського морського торговельного порту, було створено спеціальну економічну зону «Рені» строком на 30 років.

У 2004 р. рішенням Ренійського міського виконкому № 646 затверджено бізнес-план інвестиційного проекту «ЗМІНИ В ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ПРОЕКТ «ВИРОБНИЦТВО КЛЕЄНОГО БРУСУ ТА ПАРКЕТУ» та сформовано інвестиційний проект «ОРГАНІЗАЦІЯ ВИРОБНИЦТВА МІНДОБРИВ І ПЕРЕВАНТАЖЕННЯ СВГ».

Заявник зазначає, що у зв`язку із затвердженням вище зазначеного проекту 08.11.2006 р. між ПП «РЕНІЛІС» (Інвестор) та Ренійським міським виконавчим комітетом (Орган управління) укладено Договір про реалізацію інвестиційного проекту на території пріоритетного розвитку, у спеціальній економічній зоні «Рені» (Інвестиційний договір).

За умовами п.4 Інвестиційного договору, Орган управління зобов`язався забезпечити надання в користування земельної ділянки необхідної для реалізації інвестиційного проекту (Інвестиційний договір діє до 2030 року).

Згідно частини 3 статті 7 Закону України «Про спеціальну економічну зону «Рені» затвердження виконавчим комітетом Ренійської міської ради інвестиційного проекту та укладення договору (контракту) щодо умов його реалізації є підставою для укладення договорів оренди земельних ділянок, приміщень тощо.

ПП «РЕНІЛІС» на підставі договору на право тимчасового користування землею на правах оренди № 81/05 від 01.06.2004 р., укладеного з Ренійським морським торговельним портом, отримало у термінове платне користування земельну ділянку площею 5762,35 кв.м. на території першого вантажного району Порту, за адресою: місто Рені, Одеської області, яка знаходиться у землекористуванні Порту для розміщення комплексу зі змішування мінеральних добрив згідно інвестиційного проекту строком до 31.12.2029 року.

Пункт 5.3. бізнес-плану інвестиційного проекту «ЗМІНИ В ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ПРОЕКТ «ВИРОБНИЦТВО КЛЕЄНОГО БРУСУ І ПАРКЕТУ» затвердженого рішенням Ренійського міського виконкому № 646 від 24.12.2004 р. передбачає, що для реалізації інвестиційного проекту загальна потреба в приміщеннях складає 4810 кв.м., з них для розміщення ділянки з переробки мінеральних добрив 3850 кв.м., для розміщення ділянки з виробництва виробів з дерева 960 кв.м. Для організації виробництва планується використовувати ангари, розташовані біля порту.

Відтак, як зазначає заявник, з метою забезпечення зазначених потреб у приміщеннях 23.08.2006 р. між РВ ФДМ України по Одеській області та ПП «РЕНІЛІС» укладено два договори оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до яких було орендовано склади № 3, 4 (договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.08.2006 року № 6 та договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.08.2006 року № 7).

Згідно з договорами оренди нерухомого майна та згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, склади № 3 та № 4 знаходяться на території першого вантажного району Порту, на земельній ділянці площею 5762 кв.м.

Відповідно до положень договору на право тимчасового користування землею на правах оренди № 81/05 від 01.01.2005 року, на підставі якого ПП «РЕНІЛІС» отримало в користування земельну ділянку площею 5762,35 кв.м., ПП «РЕНІЛІС» має право та зобов`язане використовувати зазначену земельну ділянку для розміщення комплексу зі змішування мінеральних добрив згідно з інвестиційним проектом строком до 31.12.2029 року.

Таким чином, ПП «РЕНІЛІС» використовує орендовані склади № 3 та № 4, а також орендовану земельну ділянку в рамках реалізації інвестиційного проекту «ОРГАНІЗАЦІЯ ВИРОБНИЦТВА КЛЕЄНОГО БРУСУ ТА ПАРКЕТУ, ПЕРЕРОБКА МІНДОБРИВ І ПЕРЕВАНТАЖЕННЯ СВГ» та має їх використовувати в рамках реалізації інвестиційного проекту до 2030 року.

За умовами пункту 10.9. договорів оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.08.2006 року у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін який був передбачений договором.

13.05.2021 року ПП «РЕНІЛІС» направлено на адресу Регіонального відділення фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях заяви про продовження терміну дії вказаних договорів оренди на новий строк, у той же час Регіональним відділенням фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях не висловлено будь- яких зауважень щодо продовження дії Договорів протягом місяця після закінчення строку їх чинності чи в інший строк.

Натомість Регіональним відділенням фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях після отримання вказаних заяв на даний час видало накази «Про затвердження оголошення на електронний аукціон об`єкта оренди державного майна», що свідчить про невизнання Відповідачем права Позивача на автоматичне продовження Договорів оренди складів. При цьому ПП «РЕНІЛІС» продовжує сплачувати орендну плату до Державного бюджету України у відповідності до договорів оренди.

Враховуючи викладене, ПП «РЕНІЛІС» зазначає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову та укладання договорів оренди складів № 3 та № 4 з іншими ніж Позивач особами, ці склади можуть бути передані в оренду іншим особам всупереч правам Позивача. Як наслідок, це призведе до неможливості ефективного захисту заявлених позивачем порушених прав за результатами задоволення цієї позовної заяви, оскільки на право оренди складів претендуватиме інша/інші особа/особи, що зумовить виникнення інших спорів між сторонами, а також із новими орендаторами, та неспівмірно збільшить тягар витрат на відновлення заявлених до захисту прав.

Окрім вищенаведеного, ПП «РЕНІЛІС» звертає увагу суду, що у відповідності до приписів статті 796 ЦК України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування прилеглою до будівлі або споруди земельною ділянкою у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, що передається наймачу. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначено, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець, тобто новим орендарям повинна відійти і відповідна земельна ділянка, на якій розміщуються вказані склади.

Однак, земельна ділянка на якій розміщені склад № 3 та № 4 вже передана в оренду Позивачу, як раніше зазначалось, на підставі договору на право тимчасового користування землею на правах оренди № 81/05 від 01.01.2005 р. і ця земельна ділянка використовується у реалізації інвестиційного проекту.

Таким чином, у разі укладання договорів оренди складів № 3 та № 4 з іншими ніж Позивач особами існує ризик неможливості використання вказаних складів Позивачем на умовах оренди, що спровокує також неможливість виконання ПП «РЕНІЛІС» інвестиційного проекту, що буде прямим порушенням положень Інвестиційного договору та законодавства про спеціальну економічну зону «Рені», і, як наслідок, зробить неможливим поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову, доказів, поданих в її обґрунтування, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви Приватного підприємства РЕНІЛІС про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно із частиною 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 138 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Отже, законодавець дозволяє суду забезпечити існуючий позов не тільки з мотивів неможливості чи ускладнення виконання рішення суду, але й у зв`язку з неможливістю чи ускладненням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

За змістом статті 136 ГПК України у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17 та у постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Згідно із частиною 1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р. № 3477-IV при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 вказаної Конвенції передбачено, зокрема, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2004 р. у справі Шмалько проти України (п.43, Заява № 60750/00) наголосив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97 р., Reports of Judgments and Decisions 1997-II, с. 510, п. 40).

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України (п.77, Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.

ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

«Ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Він є запобіганням тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Суд також враховує правову позицію, викладену у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, "з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в господарській справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Також приймаючи до уваги правову позицію Верховного Суду стосовно тощо, у справах з немайновою вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, не має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Враховуючи викладене, те, що предметом позову у справі є визнання продовженим договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.08.2006 року № 6 (за яким Приватне підприємство РЕНІЛІС як орендар використовує будівлю складу № 3 на території 1-го вантажного району Ренійського морського торгового порту, загальною площею 2194,3 кв. м, що знаходиться за адресою Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Д) та договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.08.2006 року № 7 (за яким Приватне підприємство РЕНІЛІС як орендар використовує будівлю складу № 4 на території 1-го вантажного району Ренійського морського торгового порту, загальною площею 1450 кв. м, що знаходиться за адресою Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Е), стосовно продовження яких Приватне підприємство РЕНІЛІС зверталось до Регіонального відділення фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях із заявами про продовження строку дії договорів оренди, те, що Регіональним відділенням фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях видано накази про оголошення аукціону, за результатами якого право оренди вищенаведеного нерухомого майна може отримати інша юридична особа/інші юридичні особи, господарський доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви Приватного підприємства РЕНІЛІС, оскільки невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до того, що позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених прав або інтересів.

Відповідно до частини 8 статті 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно із приписами частини 1 статті 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.136,137,140,232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву (зареєстрована 21.06.2023 р. за вх. № 2-918/23) Приватного підприємства РЕНІЛІС про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- встановлення заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, Код ) вчиняти будь-які дії щодо передачі в оренду нерухомого майна, а саме: будівля складу № 3 на території 1-го вантажного району, площею 2194,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Д, обліковується на балансі Державного підприємства РЕНІЙСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ (68800, Одеська обл., Ренійський р-н, м. Рені, вул. Дунайська, буд. 188, Код ) до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

- встановлення заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, Код ) укладати договори оренди щодо нерухомого майна, а саме: будівля складу № 3 на території 1-го вантажного району, площею 2194,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Д, обліковується на балансі Державного підприємства РЕНІЙСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ (68800, Одеська обл., Ренійський р-н, м. Рені, вул. Дунайська, буд. 188, Код ) до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

- встановлення заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, Код ) підписувати акти приймання-передачі щодо нерухомого майна, а саме: будівля складу № 3 на території 1-го вантажного району, площею 2194,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Д, обліковується на балансі Державного підприємства РЕНІЙСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ (68800, Одеська обл., Ренійський р-н, м. Рені, вул. Дунайська, буд. 188, Код ) до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

- встановлення заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, Код ) вчиняти будь-які дії щодо передачі в оренду нерухомого майна, а саме: будівлі складу № 4 на території 1-го вантажного району, площею 1450 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Е, обліковується на балансі Державного підприємства РЕНІЙСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ (68800, Одеська обл., Ренійський р-н, м. Рені, вул. Дунайська, буд. 188, Код ) до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

- встановлення заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, Код ) укладати договори оренди щодо нерухомого майна, а саме: будівлі складу № 4 на території 1-го вантажного району, площею 1450 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Е, обліковується на балансі Державного підприємства РЕНІЙСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ (68800, Одеська обл., Ренійський р-н, м. Рені, вул. Дунайська, буд. 188, Код ) до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

- встановлення заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, Код ) підписувати акти приймання-передачі щодо нерухомого майна, а саме: будівлі складу № 4 на території 1-го вантажного району, площею 1450 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., місто Рені, вулиця Дунайська, 188-Е обліковується на балансі Державного підприємства РЕНІЙСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ (68800, Одеська обл., Ренійський р-н, м. Рені, вул. Дунайська, буд. 188, Код ) до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Стягувачем за ухвалою є: Приватне підприємство РЕНІЛІС (68800, Одеська область, Ренійський р-н, м. Рені, вул. Дунайська, буд. 188 Г, Код ).

Боржником за ухвалою є: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, Код ).

У відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 22.06.2023 р. та у відповідності до ч.8 ст.140, ч.2 ст.254, п.4 ч.1 ст.255 ГПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Згідно ч.8 ст.140 ГПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання у строки, визначені ст.12 Закону України „Про виконавче провадження.

Суддя Гут Сергій Федорович