УХВАЛА

20 червня 2023 року

м. Київ

Справа№ 910/8378/22

Провадження № 12-22гс23

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідачаВласова Ю. Л.,

суддів Гриціва М. І., Гудими Д. А., Катеринчук Л. Й., Кишакевича Л. Ю., Кравченка С. І., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А.,

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14 лютого 2023 року (у складі колегії: головуючий суддя Владимиренко С. В., судді Ходаківська І. П., Демидова А. М.)

у справі № 910/8378/22

за позовом 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3

до 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_4

про визнання договору припиненим та стягнення 970 000,00 USDT (токенізований долар), що еквівалентно 970 000,00 доларів США,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач 1) і ОСОБА_3 (далі - позивач 2) звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач 1) та ОСОБА_4 (далі - відповідач 2) про визнання припиненим договору про спільну діяльність від 17 червня 2019 року, укладеного між сторонами справи, та стягнення з відповідача 1 на користь позивачів пропорційно 970 000,00 USDT (токенізований долар), що еквівалентно 970 000,00 доларів США, та судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір укладений сторонами в простій формі у цифровому форматі шляхом створення єдиного файлу на хмарному сховищі Google Диск. Цим договором сторони погодили створення, розвиток та підтримку функціонування своїх бізнесів, внесення вкладу тощо.

У зв`язку зі своїм наміром припинити участь як партнера у Товаристві та вийти з нього, 08 листопада 2021 року відповідач 2 ( ОСОБА_4 )уклав із позивачем 2 ( ОСОБА_3 ) договір про передачу всіх належних йому прав інтелектуальної власності на продукти, створені в результаті ведення спільних бізнесів Товариства.

Оскільки відповідач 2 відмовився від договору, позивачі вважають, що на підставі пункту 4 частини першої статті 1141 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) такий договір простого товариства є припиненим з 08 листопада 2021 року.

Після наведених подій, у період з січня по березень 2022 року позивач 1 ( ОСОБА_2 ) помилково перерахував 970 000,00 USDT (токенізований долар), що еквівалентно 970 000,00 доларів США, на електронний гаманець відповідача 1 ( ОСОБА_1 ).

Позивачі вважають, що підстави для утримання відповідачем 1 зазначених віртуальних активів відсутні, тому 970 000,00 USDT (токенізований долар), що еквівалентно 970 000,00 доларів США, мають бути повернуті як безпідставно набуті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2022 року провадження у справі № 910/8378/22 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Ухвала, з посиланням на статті 4, 23, 55 ГПК України аргументована тим, що:

- із наданого позивачем скріншоту спірного договору не вбачається того, що його учасники уклали такий договір при здійсненні ними господарської діяльності або ж в результаті укладення такого договору сторони набули статусу учасників (засновників, акціонерів, членів) юридичної особи, оскільки відповідну юридичну особу (компанію, як зазначають позивачі) створено не було;

- фактично вимога про визнання припиненим договору направлена на встановлення факту, який по суті ніким не заперечується;

- із наданих суду доказів не вбачається можливим ідентифікувати сторін спору як суб`єктів господарювання та/або приналежність помилково проведених операцій до господарських, що свідчить про те, що операція з перерахування позивачем 1 коштів відповідачу 1 відбулася між фізичними особами та не має жодного відношення до здійснення господарської діяльності між сторонами, оскільки за сукупністю доказів у справі така діяльність відсутня.

Враховуючи суб`єктний склад та характер спірних правовідносин, а також висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 910/7223/18, суд першої інстанції дійшов висновку, що такі відносини виникли не з корпоративних правовідносин та не в ході здійснення суб`єктами господарської діяльності, тому спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства, а вказане провадження підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 лютого 2023 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі № 910/8378/22 скасовано, справу передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачі вже зверталися із цим позовом до Дніпровського районного суду міста Києва, який ухвалою від 15 серпня 2022 року у справі № 755/6802/22 відмовив у відкритті провадження у справі, посилаючись на те, що цей спір підлягає розгляду в порядку не цивільного, а господарського судочинства.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 804/8836/17, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що непослідовність національного суду створила позивачу перешкоди у реалізації права на судовий захист, а постановлення Господарським судом міста Києва ухвали про закриття провадження у справі з підстав приналежності цієї справи до цивільного судочинства, поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

ОСОБА_1 звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний господарський суд) із касаційною скаргою, в якій просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 14 лютого 2023 року у справі № 910/8378/22 скасувати, ухвалу Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2022 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

- суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07 лютого 2023 року у справі № 909/207/20, від 06 вересня 2022 року у справі № 904/8723/21, від 25 червня 2019 року у справі № 904/1083/18, від 14 червня 2022 року у справі № 910/7281/20, від 13 вересня 2021 року у справі № 910/3616/21, від 16 вересня 2020 року у справі № 804/8836/17 щодо застосування статей 20, 231 ГПК України;

- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 20 та пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України у разі звернення до господарського суду фізичної особи (не господарюючого суб`єкта) із позовом до фізичної особи (негосподарюючого суб`єкта) з приводу договірних правовідносин у сфері спільної діяльності у розумінні статті 1130 ЦК України, а також повернення безпідставно набутого майна (криптовалюти) в порядку статті 1212 ЦК України;

- посилання суду апеляційної інстанції на те, що закриваючи провадження у цій справі Господарський суд міста Києва створив загрозу позивачам на доступ до правосуддя спростовується тим, що позивачі не позбавлені можливості реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справі № 755/86802/22, тоді як останні не вичерпали усіх процесуальних можливостей щодо розгляду свого спору судом за правилами цивільного судочинства з дотримання правил юрисдикції. Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що звернення позивачів до господарського суду з цим позовом зумовлено можливим порушенням їх особистих немайнових прав, як сторін припиненого правочину, та їх особистих майнових прав на віртуальний актив, що свідчить про відсутність між сторонами господарських правовідносин і, як наслідок, помилковість визначення позивачами приналежності цього спору до господарської юрисдикції.

Ухвалою Касаційного господарського суду від 22 березня 2023 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

02 травня 2023 року Касаційний господарський суд ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частин п`ятої, шостої статті 302 ГПК України.

Щодо підстав, передбачених частиною шостою статті 302 ГПК України.

Колегія суддів Касаційного господарського суду зазначила, що матеріали справи свідчать про те, що предметом касаційного розгляду є питання щодо визначення юрисдикції спору у цій справі.

Відповідно до частини шостої статті 302 ГПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

З наведених норм права вбачається, що справа може бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 302 ГПК України лише за відсутності всіх трьох указаних у цій частині ознак. У випадку наявності хоча б однієї з перелічених ознак справа не підлягає передачі до Великої Палати Верховного Суду. Аналогічний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 27 жовтня 2021 року у справі № 910/6503/21, від 31 серпня 2021 року у справі № 761/3726/19, від 02 березня 2021 року у справі № 361/3865/19, від 15 грудня 2020 року у справі № 759/16206/14-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 910/4286/20, від 06 жовтня 2020 року у справі № 199/550/20, від 13 січня 2020 року у справі № Б?39/02-09.

Посилаючись на те, що скаржник, беручи участь у розгляді справи, заявляв про порушення юрисдикції в судах першої та апеляційної інстанцій, де стверджував, що справа не може бути розглянута в суді господарської юрисдикції, а також, що відсутній висновок Великої Палати Верховного Суду, який би був прийнятий у спорі між фізичними особами щодо договірних правовідносин у сфері спільної діяльності у розумінні статті 1130 ЦК України, Касаційний господарський суд не звернув уваги на те, що скаржник не обґрунтовував порушення Північним апеляційним господарським судом правил юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову в подібних правовідносинах, як це прямо передбачено пунктом 2 частини шостої статті 302 ГПК України, а посилався на безпідставність застосування судом апеляційної інстанції постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 804/8836/17.

З огляду на зазначене справа № 910/8378/22 не підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, встановлених частиною шостою статті 302 ГПК України, у зв`язку з наявністю ознаки, передбаченої пунктом 2 частини шостої статті 302 ГПК України.

Щодо підстав, передбачених частиною п`ятою статті 302 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Передаючи справу № 910/8378/22 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з наведеної підстави, Касаційний господарський суд посилався на те, що потребує вирішення виключна правова проблема щодо критеріїв можливості розгляду судом справи, яка мала б розглядатися в порядку іншого судочинства, однак «суд, встановлений законом» відмовив у відкритті провадження за аналогічним спором, а позивач не оскаржував відповідну відмову.

Колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що у цьому контексті існує суперечність між тим, що справа має бути розглянута «судом, встановленим законом», проте відповідна сторона не вжила всіх, наданих їй законом заходів для захисту своїх прав (не оскаржила ухвалу про відмову у відкритті провадження, на чому і акцентує увагу скаржник у межах справи № 910/8378/22), та можливою «відмовою у доступі до правосуддя» у випадку відмови у відкритті або закриття провадження судом першої інстанції за вимогами, щодо яких вже було відмовлено у відкритті провадження. Таким чином, проблемним питанням, згідно із висновком суду касаційної інстанції, є те, чи відповідатиме пункту 1 статті 6 Конвенції розгляд справи судом, не встановленим законом з метою не допустити порушення права позивача на доступ до правосуддя, попри те, що правом на апеляційне (касаційне) оскарження рішення суду, яким йому вже було відмовлено у належному розгляді його позовних вимог, позивач не скористався.

Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

Пунктом 1 частини другої статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Отже, з наведеної норми права, а також частини п`ятої статті 302 ГПК України вбачається, що справа за частиною п`ятою статті 302 ГПК України може бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду за наявності двох ознак: 1) справа містить виключну правову проблему; 2) вирішення такої виключної правової проблеми Великою Палатою Верховного Суду необхідне для забезпечення розвитку права та формування судами єдиної правозастосовчої практики.

Виходячи з наведених критеріїв Касаційний господарський суд, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми, має обґрунтувати її наявність за кількісним та якісним вимірами, наприклад, навести інші справи різних юрисдикцій, у яких мала місце зазначена правова проблема, наявність різної судової практики її вирішення тощо.

У своїй ухвалі Касаційний господарський суд посилається на кількісні критерії, зокрема висновки Європейського суду з прав людини та висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 14 лютого 2023 року у справі № 565/1123/18, від 02 листопада 2022 року у справі № 757/16562/20-ц, від 28 жовтня 2022 року у справі № 369/6081/20, від 19 січня 2022 року у справі № 334/8145/17.

Враховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з указаними висновками Касаційного господарського суду про наявність підстав для розгляду Великою Палатою Верховного Суду цієї справи згідно з частиною п`ятою статті 302 ГПК України.

Згідно із частиною першою статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження. Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що розгляд справ у суді касаційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка не є обов`язковою. При цьому у частині другій статті 121 цього Кодексу зазначено, що ухвала, якою суд повідомляє про призначення судового засідання, повинна містити, зокрема, вказівку про те, що участь особи не є обов`язковою.

Зважаючи на те, що указом Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, а також, з огляду на необхідність дотримання принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласності і відкритості судового процесу; змагальності сторін і розумних строків розгляду справи Велика Палата Верховного Суду вважає за доцільне роз`яснити учасникам справи про можливість скористатися своїм правом, передбаченим статтею 197 Господарського процесуального кодексу України, та звернутися до суду з клопотанням про розгляд справи в режимі відеоконференції, що дозволить дослідити й оцінити доводи клопотань без порушення означених засад господарського судочинства та водночас не наражати відвідувачів судового засідання на загрози їхньому життю, здоров`ю та безпеці, що можуть виникнути в умовах воєнної агресії проти України.

Керуючись статтями 120, 121, 233 - 235, 301, 302 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу № 910/8378/22 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14 лютого 2023 року.

2. Призначити справу № 910/8378/22 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження на 16 серпня 2023 року о 12 годині 00 хвилин у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Повідомити учасників справи, що їх явка не є обов`язковою.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Ю. Л. Власов
Судді: М. І. Гриців К. М. Пільков
Д. А. Гудима О. Б. Прокопенко
Л. Й. Катеринчук О. М. Ситнік
Л. Ю. Кишакевич І. В. Ткач
С. І. Кравченко О. С. Ткачук
Г. Р. Крет В. Ю. Уркевич
Л. М. Лобойко Є. А. Усенко
С. Ю. Мартєв