ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2023 р. Справа№ 910/4678/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Ніконенко Є.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 08.06.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022

у справі № 910/4678/22 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до Департаменту патрульної поліції

про стягнення 100 772,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі-позивач, МТСБУ) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції (далі-відповідач, скаржник, Департамент) про стягнення 100 772,00 грн. як безпідставно набутих.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/4678/22 позов задоволено. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України заборгованості у розмірі 100 772,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність таких вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Департамент патрульної поліції звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/4678/22 - скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити без задоволення позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України.

В апеляційній скарзі апелянтом викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому апелянт в обґрунтування свого клопотання посилається на те, що особовий склад Національної поліції переведено в посилений режим несення служби. За листопад-грудень зафіксовано зростаючу кількість тривалих повітряних тривог у зв`язку з ворожими ракетними обстрілами росії, зокрема після таких обстрілів відсутнє електропостачання, у зв`язку з чим апелянт не мав змоги дотриматись процесуального строку подачі апеляційної скарги у справі № 910/4678/22. У адміністративних будівлях, як і у цивільних громадян тривали стабілізаційних та екстрені відключення світла, що підтверджується введенням в дію відповідних рішень НЕК «Укренерго». Апеляційну скаргу було отримано скаржником 08.11.2022.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) відбулось в порядку та в спосіб передбачений законом, Департамент патрульної поліції мав право та отримав належним способом страхове відшкодування за фактом ДТП.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та клопотання учасників апеляційного провадження

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/4678/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Шапран В.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2023 витребувано справу № 910/4678/22.

04.01.2023 від Моторного (страхового) бюро України надійшло заперечення на відкриття апеляційного провадження, в якому просить суд долучити дане заперечення до матеріалів справи. Відмовити Департаменту патрульної поліції у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги. Про результати розгляду даної скарги повідомити представника Моторного транспортного) страхового бюро України.

23.01.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла справа № 910/4678/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022. Поновлено строк на подання апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/4678/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/4678/22. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/4678/22. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/4678/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 прийнято справу № 910/4678/22 за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 на 08.06.2023.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

Учасники апеляційного провадження у судове засідання 08.06.2023 представників не направили, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та справи повідомлялися належним чином, заяв та клопотань не надходило.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка представників учасників апеляційного провадження не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких апеляційну скаргу не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги - відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 05.08.2016 о 15 год. 55 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 210703», державний номерний знак « НОМЕР_1 » у м. Одеса допустив зіткнення з транспортним засобом «TOYOTA PRIUS», державний номерний знак « НОМЕР_2 », внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «MITSUBISHI LANCER» державний номерний знак « НОМЕР_3 ».

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до Постанови Малиновського районного суду міста Одеси - справа № 521/156974/16-п від 19.10.2016 ОСОБА_1 винний у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи, що вищезазначеною постановою Малиновського районного суду міста Одеси № 521/156974/16-п від 19.10.2016, яка не була оскаржена у передбаченому законом порядку та набрала законної сили, якою встановлено наявність вини ОСОБА_1 у скоєному 05.08.2016 ДТП, суд вважає, що доведення вини останнього не потребують повторного доказування відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що станом на дату вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 210703» д.н.з. « НОМЕР_4 », не була застрахована, про що зазначає позивач у позовній заяві та не заперечується відповідачем.

Як вказує позивач, потерпіла особа повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону України № 961-IV. Зокрема потерпіла особа подала Заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі.

Відповідно до Звіту № 308/17 встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «TOYOTA PRIUS», державний номерний знак « НОМЕР_2 » становить 110 709,40 грн. Сума витрат на збір документів складає: 772,00 грн.

Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає: 100 772,00 грн.

11.03.2020 Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось з позовом до ОСОБА_1 з позовною завою про відшкодування шкоди в порядку регресу.

19.10.2020 Приморським районним судом міста Одеси, ухвалено рішення яким у задоволенні позовних вимоги Моторно (транспортного) страхового бюро України було відмовлено.

17.11.2020 Моторно (транспортне) страхове бюро України, звернулось з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19.10.2020 по справі № 522/4448/20.

05.05.2022 Одеським апеляційним судом винесено Постанову, якою апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України - залишено без задоволення.

З постанови Одеського апеляційного суду від 05.05.2022 по справі № 522/4448/20, вбачається, що відповідач звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

12.07.2018 Малиновським районним судом міста Одеси по справі № 521/9923/17, позов задоволено у повному обсязі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказує, що оскільки Відповідач звернувся з позовом про відшкодування матеріальної шкоди до ОСОБА_1 , а також звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування шкоди завданою в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, Відповідач отримав подвійне відшкодування шкоди.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який регулює і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з п.39.1 ст.39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Закону).

У відповідності до п. 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до абз. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України визначає, що джерелом підвищеної небезпеки є - діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються, зокрема, також ; до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні

Окрім того, зазначена позиція підтверджується Постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 910/21313/16:

« Суд виходить з того, що відповідно до положень статей 509, 979, 980 Цивільного кодексу України та статей 3, 6, 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" предметом договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по суті є майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

18. Обов`язок страховика щодо здійснення страхової виплати особі, якій заподіяна шкода, виникає у разі настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника. Тобто, за відсутності підстав для притягнення страхувальника до відповідальності, у страховика також не виникає зазначений обов`язок.

19. Суд враховує, що для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди, необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди.

20. Зокрема, згідно з положеннями статтями 1166, 1187 Цивільного кодексу України відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, покладається на особу, винну в заподіянні відповідної шкоди.

21. Зважаючи на встановлення судами першої та апеляційної інстанцій на підставі відповідних судових рішень обставин відсутності вини страхувальника за Полісом та наявності вини іншої у особи у ДТП, Суд погоджується з висновком про те, що цивільно-правова відповідальність страхувальника в результаті ДТП не настала, а у позивача відсутній обов`язок зі сплати страхового відшкодування відповідачу.

22. Відтак у зв`язку з отриманням відповідачем страхового відшкодування за відсутністю у позивача обов`язку з відшкодуванням шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, відбулось безпідставне збагачення відповідача за рахунок відповідача, правові наслідки якого врегульовані статтею 1212 Цивільного кодексу України.

23. Оскільки зазначена правова норма зобов`язує особу, яка набула майно іншої особи без достатньої правової підстави, повернути його потерпілому, зокрема й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про виникнення у відповідача зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів, отриманих ним в якості страхового відшкодування за Полісом внаслідок ДТП.»

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.

У контексті вищевикладених вище норм, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач звернувся з позовом про відшкодування матеріальної шкоди як до винної у ДТП особи ( ОСОБА_1 ), так і до МТСБУ з заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, тобто відповідач фактично отримав подвійне відшкодування шкоди.

Водночас, задовольняючи повністю позовні вимоги, судом першої інстанції не було враховано того, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 12.07.2018 у справі №521/9923/17 з ОСОБА_1 , як винної у ДТП особи, було стягнуто 64 083,97 грн. В основу стягнення саме такої суми Малиновським районним судом міста Одеси було покладено Звіт висновку експертного дослідження Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра №30 від 29.12.2016, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Prius», державний номер « НОМЕР_2 » склала 64 083,97 грн.

У свою чергу, як вбачається із матеріалів справи, а саме із долученого до матеріалів справи Звіту №307/17 від 10.11.2017, вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта зносу є сума у розмірі 110 709,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до п. п. д) п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (далі - Методика) Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

При цьому, звіт про оцінку є лише попереднім оціночним документом, який показує можливу вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ, тоді як реальна (фактична) вартість відновлювального ремонту автомобіля визначається, виходячи з реальної вартості ремонту, необхідного для відновлення транспортного засобу, що вказується у рахунку або акті виконаних робіт, які складаються СТО, іншими суб`єктами, які здійснюють ремонт автомобілів.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів констатує, що для вирішення даного спору по суті першочергово потрібно встановити та дослідити реальну/фактичну вартість відновлювального ремонту автомобіля.

Так, у матеріалах справи міститься заява Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції від 18.08.2017, зі змісту якої вбачається, що Департамент (скаржник) просить належне відшкодування здійснити шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ФОП Кузнецов Павло Вікторович.

У свою чергу, у матеріалах справи наявне платіжне доручення №1262983 від 26.12.2017 на суму 100 000,00 грн., призначення платежу «виплата по справі №44419, згідно наказу №11969, від 21.12.2017., т.з. 161729».

Оскільки матеріали справи не містять будь-яких інших доказів реальної/фактичної вартості відновлювального ремонту автомобіля, колегія суддів прийшла до переконання, що такою сумою є 100 000,00 грн., яку було сплачено МТСБУ за заявою Департаменту на рахунок ФОП Кузнецова Павла Вікторовича.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується як із позивачем так і з судом першої інстанції, що відповідач, фактично, отримав подвійне відшкодування у сумі 164 083,97 грн. (100 000,00 грн. виплата МТСБУ + 64 083, 97 грн. за рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 12.07.2018 у справі №521/9923/17), що не може вважатись правомірним, а тому, за висновками колегії суддів, обґрунтованою сумою безпідставно набутих коштів, які підлягають до стягненню з відповідача на користь позивача є 64 083,97 грн.

Водночас, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) відбулось в порядку та в спосіб передбачений законом, Департамент патрульної поліції мав право та отримав належним способом страхове відшкодування за фактом ДТП, проте, як встановлено в ст. 1212 ЦК України особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Доводи ж апеляційної скарги щодо того, що заочне рішення Малиновоського районного суду м. Одеси по справі №521/9923/17 виконано не було, виконавчого листа не видавалось, грошові кошти на рахунки Департаменту патрульної поліції не надходили, не спростовують вищезазначених висновків суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/4678/22 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/4678/22 - скасувати, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ 48, 03048; ідентифікаційний код 40108646) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8; ідентифікаційний код 21647131) заборгованості у розмірі 64 083 (шістдесят чотири тисячі вісімдесят три) грн. 97 коп., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 961 (дев`ятсот шістдесят одна) грн. 26 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.»

3. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8; ідентифікаційний код 21647131) на користь Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ 48, 03048; ідентифікаційний код 40108646) 825 (вісімсот двадцять п`ять) грн. 48 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/4678/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 21.06.2023.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім