ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"29" червня 2023 р. Справа№ 910/103/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2019,

у справі № 910/103/19 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до ОСОБА_1

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Комелія"

про звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна позову 3340611,09 доларів США, що еквівалентно становить 46243868,88 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 у справі № 910/103/19 позов Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" задоволено.

Визначено спосіб реалізації вищенаведеного предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації, визначеною в ході виконавчого провадження суб`єктом оціночної діяльності відповідно до вимог чинного законодавства України.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" 616700 грн. витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 у справі № 910/103/19 та скасувати рішення в частині стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" 616700 грн. витрат по оплаті судового збору та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" 76650 грн. витрат зі сплати судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/103/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2023 витребувано матеріали справи №910/103/19 з Господарського суду міста Києва, які надійшли на адресу суду апеляційної інстанції 07.06.2023.

11.05.2023 до Північного апеляційного господарського суду від представника Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (Тищук Миколи Андрійовича), надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження за апеляйціною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 у справі №910/103/19, в якому він просить не приймати вказану апеляційну скаргу до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 у справі № 910/103/19 залишено без руху. Роз`яснено ОСОБА_1 , що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції вмотивоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважності причин пропущення.

В обґрунтування зазначеної ухвали Північний апеляційний господарський суд зазначив наступне.

Повний текст оскаржуваного судового рішення було підписано 10.04.2019. Отже, останнім днем для подання апеляційної скарги є 31.04.2019, натомість ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції лише 24.04.2023.

Обґрунтовуючи клопотання про пропущення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що про наявність судового рішення дізнався в березні 2023 року звернувшись до банку, яким йому було заблоковано рахунки через виконавче провадження відкрите, на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 у справі №910/103/19.

Інших підстав неможливості звернення з апеляційною скаргою в межах процесуального строку та неможливості такого звернення до суду скаржником не зазначено (з урахуванням того, що рішення Господарського суду від 10.04.2019 оприлюднено в ЄДРСР 15.05.2019)

З таких обставин, суд звертає увагу на правовий висновок Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладений в постанові від 22.11.2022 у справі №9/5005/6325/2011 (904/7806/21) при розгляді подібних доводів про «не повідомлення скаржника про час та дату розгляду справи», а саме :

46.13 З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності» особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію.

46.16 Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними.

46.19 Витративши значні ресурси, Україна створила інформаційне поле, де зацікавлена особа може знайти інформацію про судову справу. Функціонує Єдиний державний реєстр судових рішень. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема «Електронний кабінет» ЕСІТС.

Відтак, з наведеного вбачається, що апелянт знав або міг знати про наявність справи в провадженні суду першої інстанції, натомість на власний розсуд не виявив бажання прийняти участь у розгляді даної справи, що залежало виключно від волі самого апелянта, оскільки судом було вжито всіх можливих заходів щодо інформування учасників про стан розгляду справи.

Водночас, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що скаржник дійсно фізично не отримував направлені судом першої інстанції процесуальні документи, які містять відмітку поштового переказу, а саме: №585, №585, №887, №448, №281, оскільки вони були повернуті з відміткою (штемпелем) відділенням поштового зв`язку на адресу Господарського суду міста Києва за неврученням адресату (з причин закінчення встановленого строку зберігання).

Жодних заяв або клопотань про зміну адреси від ОСОБА_1 не надходило.

Як вбачається із матеріалів справи, апелянт достеменно знав про судове провадження у даній справі, оскільки ним 11.02.2019 року особисто було подано до суду першої інстанції, заяву про відкладення розгляду справи №910/103/19 (том 2, аркуш справи 98).

Північний апеляційний господарський суд вказані доводи скаржника не визнає поважними для поновлення пропущено строку через те, що з матеріалів справи вбачається, що апелянтом особисто було подано клопотання про відкладення розгляду справи №910/103/19 призначеної на 12.02.2019, яке апелянт подав до Господарського суду міста Києва 11.02.2019 (том 2, аркуш справи 98), а також з обставин що апелянту надсилались процесуальні документи, на адресу яку апелянт вказував особисто для здійснення з ним листування.

Апелянтом ані в тексті апеляційної скарги, ані окремо в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не вказано жодних причин, які заважали скаржнику звернутись до суду першої інстанції чи ЄДРСР для ознайомлення з повним текстом оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, скаржник мав можливість ознайомитись з оскаржуваним рішенням у Єдиному державному реєстрі судових рішень, яке було опубліковано 15.05.2019.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції доводи заявника про пропущення строку на апеляційне оскарженя не прийняв, як поважні, та запропонував скаржнику вказати інші підстави поважності пропущення строків на апеляційне оскарження вищезазначеного рішення.

23.06.2023 від представника ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій він зазначає, що ОСОБА_1 не знав взагалі про розгляд даної справи, а тому жодних заяв або клопотань про зміну адреси від ОСОБА_1 не надходило до суду.

Також, представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 не подавав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.98 т.2), адже заява написана та підписана не ним.

Вважає, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не знав про розгляд даної справи, рішення суду йому вручено не було у день його проголошення або складання, тому він має право на поновлення пропущеного строку, оскільки апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, а саме 07.04.2023 (представник ОСОБА_1 отримав під час ознайомлення з матеріалами справи).

Розглянувши заяву про усунення недоліків, колегія суддів вважає, що апелянтом не виконано вимоги ухвали Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023.

Так, апелянтом в заяві про усунення недоліків не викладено обставин, з яких вбачалось би, що ОСОБА_1 про наявність судового рішення дізнався лише в березні 2023 року.

Із заперечень АТ «Державний експортно-імпортний Банк України» вбачається, що з метою примусового виконання рішення у справі № 910/103/19 приватним виконавцем 14.03.2023 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. Постановою від 23.03.2023 проведено опис та арешт іпотечного майна у присутності відповідача, що підтверджується змістом постанови, яка містить в матеріалах справи.

Проте, виконавче провадження це не перше. Приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дутко І.В. 18.05.2021 було проведено опис та арешт іпотечного майна. 13.07.2022 постановою приватного виконавця в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 було повернуто наказ без виконання у зв`язку з тим, що майно не вдалось реалізувати.

Відтак, в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, яке тривало з 18.05.2021 по 13.07.2022 приватним виконавцем направлялись процесуальні документи на адресу відповідача. Більш того, при повторному пред`явленні наказу, в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, 23.03.2023 відповідач був присутній при описі іпотечного майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вказані вище факти свідчать про обізнаність відповідача про судову справу № 910 /103/19.

Крім того, колегія суддів зазначає, що надсилання рішення рекомендованим листом з повідомлення про вручення є способом забезпечення права учасника справи знати про ухвалене судом рішення. Через відсутність фінансування суди не надсилають судові рішення рекомендованими листами, а повідомляють учасника про ухвалення рішень і можливість їх отримання альтернативними засобами комунікації - телефоном, електронною поштою, мессенджерами.

Такі дії, хоч і не передбачені процесуальним законом, але мають ту ж саму мету - проінформувати учасника справи. Отже, правова мета досягається, але в інший спосіб, який не передбачений законом.

Ключовим для оцінки правомірності цих дій суду має бути не спосіб їх вчинення (надсилання чи не надсилання рекомендованого листа), а їх здатність забезпечити досягнення мети - інформування особи про судове рішення. Якщо особа знає або не може не знати про судове рішення, саме лише ненадсилання їй тексту рішення рекомендованим листом є формальним порушенням і не повинно мати правового значення, адже правову мету досягнуто.

Якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести "ризик незнання" учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що відповідач знав про наявність у провадженні суду справи, про що свідчить його клопотання про відкладення розгляду справи (т.2 а.с.98), натомість на власний розсуд не виявив бажання прийняти участь у її розгляді, що залежала виключно від волі відповідача, оскільки судом було вжито всіх можливих заходів щодо інформування учасників про стан розгляду справи та про прийняте рішення.

Вказана обставина підтверджується поштовими повідомленнями №585, №585, №887, №448, №281, які були повернуті з відміткою (штемпелем) відділенням поштового зв`язку на адресу Господарського суду міста Києва за неврученням адресату (з причин закінчення встановленого строку зберігання).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.11.2022 у справі № 9/50005/6325/2011.

Стосовно посилання відповідача у заяві про усунення недоліків на те, що апелянт за адресою, на яку судом направлялась йому кореспонденція: АДРЕСА_1 не проживає з 2014 року, спростовується повідомленням про вручення поштового відправлення 134), а саме ухвали Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, як вбачається з поданої заяви про усунення недоліків, скаржник не усунув недоліки щодо зазначення причин поважності пропущення строку на апеляційне оскарження зазначеного рішення.

Рішення Господарського міста Києва було ухвалено 10.04.2019, а з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного суду 27.04.2023, тобто майже через чотири роки.

При цьому, ОСОБА_1 не підпадає під виключення, які встановлені частиною 2 статті 261 ГПК України, оскільки під час розгляду справи № 910/103/19 апелянт повідомлявся судом про розгляд даної справи, про що свідчить його клопотання про відкладення розгляду справи №910/103/19, призначеної на 12.02.2019 (т.2, а.с. 98), а також в самій апеляційній скарзі та в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не зазначено обставин непереборної сили, які унеможливили подачу апеляційної скарги в межах строків встановлених процесуальним законом.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Згідно з частиною 3 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обґрунтовуючи в апеляційній скарзі та в клопотанні про усунення недоліків, підстави неможливості звернутися з апеляційною скаргою в межах строку, встановленого для подання апеляційної скарги, скаржник зазначає, що про рішення йому стало відомо у березні 2023 року при зверненні до банку, яким йому було заблоковано рахунки через виконавче провадження відкрите, на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 у справі №910/103/19.

Інших підстав неможливості звернення з апеляційною скаргою в межах процесуального строку та неможливості такого звернення до суду скаржником не зазначено (з урахуванням того, що рішення Господарського суду від 10.04.2019 оприлюднено в ЄДРСР 15.05.2019)

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Електронний варіант Рішення розміщено 18.05.2015 в мережі Інтернет за адресою https://reyestr.court.gov.ua/Review/44182983 в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є відкритим.

Відповідачем не наведено належних обґрунтувань причин, які б підтверджували наявність особливих та непереборних обставин, що перешкоджали можливості подати без зайвих зволікань у максимально короткий проміжок часу апеляційну скаргу у справі № 910/103/19 раніше, ніж 27.04.2023.

Частиною 4 статті 13 ГПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Однак, в апеляційній скарзі та в заяві про усунення недоліків таких обставин апелянтом не наведено.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що «правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків».

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСІІЛ, від 21.12.2010)

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом І статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28.10.2004).

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 5/452/06 та ухвалі Верховного Суду від 02.05.2023 у справі № 910/18196/21).

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта про те, що він пропустив строк на подання апеляційної скарги через те, що про наявність судового рішення дізнався лише у березні 2023 року звернувшись до банку, яким йому було заблоковано рахунки через виконавче провадження відкрите, на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 у справі №910/103/19, не приймаються судом апеляційної інстанції як поважна причина пропуску строків на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 у справі № 910/103/19.

Проаналізувавши апеляційну скаргу, зміст заяви про усунення недоліків, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд вважає, що ОСОБА_1 не наведено обставин, які свідчили б про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне провадження,

Враховуючи наведене вище та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, суд апеляційної інстанції не вбачає, у даному випадку, наявності обставин, які відповідали б зазначеним вище критеріям, узгоджувались з наведеними законодавчими приписами в контексті визначених законодавцем умов та підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриттю апеляційного провадження, що могли б зумовити вчинення такої процесуальної дії.

Отже, скаржник у встановлений судом в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023 у справі №910/103/19 строк не усунув недоліки апеляційної скарги.

Згідно з частиною 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статі 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

За вказаних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 у справі №910/109/19 підлягає поверненню.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 у справі №910/103/19 з доданими до скарги матеріалами повернути апелянту.

2. Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження.

3. Матеріали справи №910/103/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко