РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.06.2023Справа № 910/4764/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Легкої А.С., розглянув господарську справу

за позовом Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГСОЛКО УКРАЇНА"

про стягнення 2 299 159,30 грн.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГСОЛКО УКРАЇНА" про стягнення 2 299 159,30 грн. авансового платежу за договором поставки № 3432/352515 від 03.10.202 року.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.04.2023 відкрив провадження у справі, вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, визначив сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, ухвалу суду від 03.04.2023 отримано ним 12.04.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 640.

Згідно положень ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 06.06.2023 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 13.06.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

03.10.2022 між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) укладено договір поставки № 3432/352515, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у визначений цим договором строк самоскид комерційна назва НОНАN N7G, колісна формула 6х4, марка Sinotruk, модель ZZ3255V3846E1, а покупець зобов`язується приймати товар та здійснити оплату за нього у повному обсязі на умовах даного договору.

Згідно з п. 4.1. договору Продавець передає Товар Покупцеві на умовах ЕХW (склад Продавця: 08141, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Святопетрівське, вул. Індустріальна, 31), згідно Інкотермс 2010 року протягом 20 (двадцяти) робочих днів після зарахування на поточний рахунок Продавця 50 % загальної вартості Договору від Покупця.

Згідно з п.п. 5.1.1. та п.п. 5.1.2. п. 5.1. договору покупець зобов`язується здійснити оплату товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця наступним чином:

покупець зобов`язаний сплатити 2 299 159,30 (два мільйона двісті дев`яносто дев`ять тисяч сто п`ятдесят дев`ять грн. 30 коп.) гривень, що становить 50 % від загальної вартості Договору в термін до 17 жовтня 2022 року;

покупець зобов`язаний сплатити 2 299 159,30 (два мільйона двісті дев`яносто дев`ять тисяч сто п`ятдесят дев`ять грн. 30 коп.) гривень, що становить 50 % від загальної вартості Договору та підлягає сплаті протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання від Продавця офіційного повідомлення про прибуття Товару на митну територію України.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання умов договору, відповідачем було виставлено позивачу рахунок № 8667/352515 від 11.10.2022 із зазначенням переліку замовленого товару, кількості та вартості, на загальну суму 2 299 159,30 грн.

11.10.2022 позивач на підставі платіжного доручення № 13326 здійснив перерахування коштів на рахунок відповідача на суму 2 299 159,30 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання щодо поставки товару, у т.ч. у визначений строк не виконав, отримані кошти не повернув, у зв`язку із чим позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 2 299 159,30 грн. попередньої оплати.

Розглянувши даний спір по суті заявлених вимог, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір № 3432/352515 від 03.10.2022 за своєю правовою природою є договором поставки та підставою виникнення взаємних прав і обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріалами справи встановлено та відповідачем не оспорюється факт перерахування позивачем 11.10.2022 відповідно до умов договору за грошових коштів у сумі 2 299 159,30 грн. в якості попередньої оплати за поставку товару.

Враховуючи перерахування коштів 11.10.2022 та положення п. 4.1 договору, строк передачі товару сплинув 09.11.2022.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Доказів вчинення відповідачем дій щодо поставки товару на суму 2 299 159,30 грн. попередньої оплати суду не надано.

20.12.2022 позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою повернути одержану попередню оплату.

Доказів повернення відповідачем одержаної попередньої оплати у розмірі 2 299 159,30 грн. також не надано.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності з ч. 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

За відсутності доказів повернення відповідачем авансового платежу у спірній сумі, у повному обсязі у добровільному порядку, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до відповідача про стягнення вказаної суми 2 299 159,30 грн. боргу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 2 299 159,30 грн. основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Всупереч вказаним вимогам відповідач письмового відзиву на позов, жодних доказів на підтвердження обставин чи відсутності підстав для повернення спірної суми коштів не надав, стверджувань позивача не спростував.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 86, 123, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГСОЛКО УКРАЇНА" (03189, місто Київ, вулиця Вільямса Академіка, будинок 6-Д, офіс 43, код 39681109) на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (36020, місто Полтава, вулиця Пилипа Орлика, будинок 40-А, код 03361661) 2 299 159 (два мільйона двісті дев`яносто дев`ять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн. 30 коп. боргу, 34 487 (тридцять чотири тисячі чотириста вісімдесят сім) грн. 39 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 26.06.2023.

Суддя О.М.Ярмак