РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.06.2023Справа № 910/3400/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ"

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва"

про стягнення 167 753,02 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А.Р.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - позивач, ТОВ "Євро-Реконструкція") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 20.2/УПНюр/1041 від 24.02.2023 до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва" (далі - відповідач, КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва") про стягнення 167 753,02 грн на підставі Договору № 35 від 01.05.2015 про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з балансоутримувачем та розмежування їх відповідальності, з яких: 126 664,76 грн заборгованості за спожиті послуги (основний борг), 33 954,58 грн інфляційних нарахувань, 7 133,68 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у нежитлове приміщення площею 412,7 кв.м, з яких 167,0 кв.м опалювальної площі, за адресою: м. Київ, вул. Пасхаліна, 10/5.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.03.2023 позовну заяву ТОВ "Євро-Реконструкція" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

15.03.2023 через відділ діловодства суду надійшла заява позивача на виконання ухвали суду від 08.03.2023 про залишення позовної заяви без руху. У якості додатку до наведеної заяви позивач долучив позовну заяву (нова редакція) № 20.2/УПНюр/1316 від 10.03.2023 на усунення визначених судом недоліків.

Виходячи зі змісту поданої позивачем позовної заяви у новій редакції, а також змісту первісно поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, враховуючи, що позовні вимоги позивачем залишено без змін, а також позивачем подано докази направлення позовної заяви у новій редакції та доданих до неї документів відповідачу, суд прийняв до розгляду позовну заяву (нова редакція) № 20.2/УПНюр/1316 від 10.03.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 відкрито провадження у справі № 910/3400/23, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

28.04.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просив суд в порядку статей 256, 257, 260, 261 ЦК України застосувати загальну позовну давність до заявлених позивачем вимог.

04.05.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач заперечив проти доводів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, заяву на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" №1198-VII від 10.04.2014 виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку № 10/5 по вулиці Пасхаліна (колишня Ілліча) у місті Києві з 01.07.2014 здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації №33 від 30.01.2015, за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" з 30.01.2015 року закріплено на праві господарського відання об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, згідно з додатком до розпорядження, зокрема, нежитлове приміщення у будинку №10/5 по вулиці Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча) у місті Києві.

01.05.2015 між Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва" (балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (виконавець послуг) укладено Договір №35 про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з балансоутримувачем та розмежування їх відповідальності (далі - Договір про співпрацю).

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва" є балансоутримувачем будинку № 10/5 по вулиці Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча) у місті Києві. Відповідно до Правил утримання житлових будинків і прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.2005 року № 76, саме балансоутримувач має технічні паспорти на квартирні (багатоповерхові) жили будинки.

Пунктом 2.1.8. Договору про співпрацю передбачено, що виконавець послуг має право отримувати від балансоутримувача інформацію, яка впливає на визначення обсягів та вартості наданих у розрахунковому періоді послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, у тому числі про зміну орендарів нежитлових приміщень.

Пунктами 2.4.22 та 2.4.23 Договору про співпрацю передбачено, що балансоутримувач зобов`язаний: у місячний термін повідомляти виконавця послуг про розірвання договору оренди з орендарем; укласти з виконавцем послуг договори про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб`єктам господарювання на нежитлові приміщення житлового фонду, що є їх власністю (в тому числі на тимчасово вільні приміщення будинку комунальної форми власності).

Загальна площа всього нежитлового приміщення за адресою: м. Київ вул. Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча), будинок 10/5, складає 412,7 кв.м, з яких 167,0 кв.м опалювальної площі нежитлового приміщення займає КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва", що підтверджується довідками Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва" станом на 01.06.2019, 01.07.2020, 01.07.2021, 01.07.2022 (додаток № 1 до Договору про співпрацю). Згідно наведених довідок вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у житлових будинках комунальної власності КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва", зокрема, у будинку № 10/5 по вулиці Ю,Пасхаліна (колишня Ілліча) у місті Києві.

Відповідно до п. 1 ч. 3 статті 20 Закону України № 1875-IV від 24.06.2004 "Про житлово-комунальні послуги" (був чинним станом на час закріплення спірного об`єкта на праві господарського відання за КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва") споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Однак, сторонами не було укладено відповідного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (позивач) зазначило, що частина нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча), будинок 10/5 площею 167,0 кв.м, яке закріплено на праві господарського віддання за Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва", залишалось у розпорядженні останнього (відповідач).

На твердження позивача, у період з жовтня 2018 по січень 2023 позивачем надано відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання нежитлового приміщення (167,0 кв.м) за адресою: м. Київ, вул. Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча), будинок 10/5 на загальну суму 126 664,76 грн, за які відповідач не розрахувався. Претензій щодо якості отриманих послуг, відмови від отримання послуг від відповідача не надходило.

Позивач зазначив, що будинок 10/5 по вул. Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча) в м. Києві не обладнаний будинковим засобом обліку гарячого водопостачання, тому нарахування коштів за спожиті відповідачем послуги з гарячого водопостачання до нежитлового приміщення площею 167,0 кв.м здійснювалось на підставі навантаження на мережу гарячого водопостачання, про що зазначено у Акті постановки на комерційний облік приладів теплової енергії споживача (адреса: вул. Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча), буд. 10/5) від 13.04.2006.

Відповідно до наведеного акту вбачається, що у будинку 10/5 по вул. Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча) в м. Києві встановлений засіб обліку спожитої будинком теплової енергії АКВА-МВТ-2М заводський номер 22087, за показниками якого нараховувалися споживачам кошти за надані до будинку послуги з централізованого опалення (теплопостачання) в опалювальні періоди.

Показники будинкового засобу обліку теплової енергії розподілялись між усіма споживачами послугу будинку, пропорційно до площі займаних ними приміщень.

У наведеному акті також зазначено особовий рахунок споживача - НОМЕР_1 , а також визначене навантаження на систему опалення у розмірі 0,271 Гкал/год та навантаження на систему гарячого водопостачання у розмірі 0,15 Гкал/год.

Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання нежитлового приміщення (167,0 кв.м) за адресою: м. Київ, вул. Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча), будинок 10/5 у спірний період підтверджується позивачем такими доказами: Актом № 581 від 08.04.2019 про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи в опалювальний період 2019-2020 р.р.; Актом № 581 від 20.07.2020 про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи в опалювальний період 2020-2021 р.р.; показниками відомостей будинкового засобу обліку спожитих послуг теплової енергії споживача - 4450108, за адресою: м.Київ, вул. Ю.Пасхаліна, 10/5, в опалювальні періоди з 13.10.2018 по 30.10.2022 та з 01.11.2022 по 27.01.2023 (звіти про добові параметри теплопостачання); нарядами на підключення та відключення централізованого опалення у будинку по вул. Ю.Пасхаліна, 10/5, в м.Києві № 1537 від 01.11.2018, № 5514 від 06.04.2019, № 6580 від 25.10.2019; № 8860 від 05.04.2020; № 10935 від 16.10.2020; № 4444/1 від 05.04.2021; № 6181/1 від 23.10.2021; № 1098/1 від 28.03.2022, № 1204/1 від 20.10.2022 за період 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021, 2021 2022, 2022-2023 років.

З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з жовтня 2018 по січень 2023 у розмірі 126 664,76 грн, а також 33 954,58 грн інфляційних нарахувань та 7 133,68 грн 3% річних за прострочення грошового зобов`язання з оплати наданих послуг.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, а саме:

- в частині оплати основної заборгованості за період жовтень 2018 - лютий 2020 у розмірі 41 957,76 грн, оскільки, на думку відповідача, вимоги про сплату послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надані до 06.03.2020, є такими, що знаходяться поза межами строку позовної давності, враховуючи при цьому, що позовну заяву подано до суду 06.03.2023;

- в частині сплати послуг з централізованого опалення за квітень 2020 у розмірі 1 156,62 грн, оскільки, на думку відповідача, у цей період теплопостачання об`єкту не здійснювалось, у зв`язку із закінченням опалюваного сезону 2019/2020, що підтверджується нарядом на відключення централізованого опалення № 8860 від 05.04.2020;

- в частині сплати послуг з централізованого опалення за квітень 2021 у розмірі 2 164,12 грн, оскільки, на думку відповідача, у цей період теплопостачання об`єкту не здійснювалось, у зв`язку із закінченням опалюваного сезону 2020/2021, що підтверджується нарядом на відключення централізованого опалення № 4444/1 від 05.04.2021;

- в частині інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за прострочення оплати послуг за період жовтень 2018 - лютий 2020, який знаходяться поза межами строку позовної давності;

- відповідач просить суд застосувати загальну позовну давність до заявлених позивачем вимог.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Приписами частини 4 статті 165 ГПК України визначено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. регулюються Законом України № 2189-VIII від 09.11.2017 "Про житлово-комунальні послуги", який набрав чинності 10.12.2017 та є чинним на теперішній час (далі - Закон України № 2189-VIII).

Відповідно до п. 5, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2189-VIII житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України № 2189-VIII виконавцями комунальних послуг є, зокрема послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України № 2189-VIII споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Аналогічна норма містилась п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України № 1875-IV від 24.06.2004 "Про житлово-комунальні послуги", який втратив чинність на підставі Закону № 2189-VIII.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України № 2189-VIII виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Аналогічна норма містилась у п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України № 1875-IV від 24.06.2004 "Про житлово-комунальні послуги", який втратив чинність на підставі Закону № 2189-VIII.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання наведених законодавчих приписів позивачем було вчинено дії та заходи, направлені на укладання, зокрема, з відповідачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: м. Київ, вул. Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча), будинок 10/5, що підтверджується, зокрема, розміщеним Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" у газеті "Хрещатик" (№103(4503) від 23.07.2014) повідомленням із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації позивача із зазначенням відповідної адреси.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до п. 1.1 Договору № 35 про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з балансоутримувачем та розмежування їх відповідальності, укладеного між позивачем та відповідачем 01.05.2015, балансоутримівач (відповідач) зобов`язався забезпечити належні умови для передачі (транзиту) теплової енергії та гарячої води внутрішньобудинковими мережами, що знаходяться у його власності або на його балансі, при наданні виконавцем (позивачем) послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам цих послуг.

Відповідно до п. 2.4.23 наведеного договору балансоутримувач (відповідач) зобов`язаний укласти з виконавцем послуг договори про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб`єктам господарювання на нежитлові приміщення житлового будинку, що є їх власністю (в тому числі на тимчасово вільні приміщення будинку комунальної форми власності).

Відповідно до матеріалів справи вбачається (що не заперечувалося сторонами під час її розгляду), договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між позивачем та відповідачем у спірний період (з жовтня 2018 року по січень 2023) укладено не було.

Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.04.2020 у справі №910/7968/19, від 11.04.2018 у справі №904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі №904/7377/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з жовтня 2018 по січень 2023 включно надав відповідачу за адресою: м. Київ, вул. Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча), будинок 10/5 (частина нежитлового приміщення 167,0 кв.м), послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується наявними в матеріалах справи, зокрема, копіями відомостей показників будинкового засобу обліку спожитих послуг теплової енергії споживача - 4450108 (звіти про добові параметри теплопостачання).

Фактичне отримання відповідачем послуг з опалення, що надавалися позивачем безперервно, в межах відповідних опалювальних періодів в будинку по вул. Ю.Пасхаліна, 10/5, в м.Києві додатково підтверджується наявними в матеріалах справи копіями нарядів на підключення та відключення централізованого опалення у вказаному будинку у спірний період.

Частиною 1 статті 9 Закону України № 2189-VIII встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За умовами ч. 1 ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулювались Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, яка втратила чинність на підставі Постанови КМ № 85 від 02.02.2022 (далі - Правила).

Згідно з п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Позивачем надано розрахунок фактичного споживання теплової енергії та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води) за особовим рахунком НОМЕР_1 (додаток № 2 до заяви позивача на виконання ухвали суду від 08.03.2023 про залишення позовної заяви без руху), відповідно до якого вартість спожитих відповідачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за спірний період становить 126 664,76 грн.

Судом враховано, що нарахування позивачем наведеної суми боргу здійснювалось виходячи, зокрема, з обсягів спожитої теплової енергії за показниками приладу обліку теплової енергії та тарифів на теплову енергію, установлених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, чинними у відповідні періоди.

Тарифи на послугу з централізованого опалення, що застосовувались до наданої відповідачу теплової енергії, визначались постановами НКРЕКП №1255 від 18.10.2018, №1820 від 11.12.2018, №77 від 14.01.2020, №623 від 17.03.2020, №2246 від 30.11.2020, №40 від 13.01.2021, №2610 від 15.12.2021, № 508 від 22.04.2022.

Також суд відзначає, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" визначений за допомогою вузла комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає, зокрема, обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, та розподіляється між споживачами в такому порядку: загальний обсяг теплової енергії розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.

Таким чином, визначений обсяг спожитої теплової енергії у будинку за адресою: м. Київ, вул. Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча), будинок 10/5, включає також обсяги теплової енергії на опалення частини нежитлового приміщення площею 167,0 кв.м, яке протягом спірного періоду було закріпленим за відповідачем на праві господарського відання, проте не оснащене приладами обліку теплової енергії.

Отже, розподіл визначеного загального обсягу теплової енергії між споживачами здійснювався пропорційно до площі споживачів, що узгоджується з нормами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

Також судом встановлено, що нарахування позивачем коштів за послуги з гарячого водопостачання до нежитлового приміщення відповідача здійснювалось на підставі навантаження на мережу гарячого водопостачання, оскільки будинок 10/5 по вул. Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча) в м. Києві не обладнаний будинковим засобом обліку гарячого водопостачання, що не заперечувалось відповідачем.

Доказів оплати заборгованості в сумі 126 664,76 грн за спірний період, а також належних і допустимих доказів необґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку цього боргу, відповідачем суду не надано, у той час як вартість отриманих послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, а також механізм її розрахунку відповідач не заперечував.

Суд відхиляє як безпідставні заперечення відповідача проти нарахування позивачем оплати послуг з централізованого опалення за квітень 2020 у розмірі 1 156,62 грн та за квітень 2021 у розмірі 2 164,12 грн. За твердженням відповідача, у ці періоди теплопостачання об`єкту не здійснювалось у зв`язку із закінченням опалюваного сезону. Суд зауважує, що наряди на відключення централізованого опалення № 8860 та № 4444/1, на які посилався відповідач, враховуючи дати складання цих нарядів (05.04.2020 та 05.04.2021) жодним чином не підтверджують, що у квітні 2020 та квітні 2021 теплопостачання об`єкту взагалі не здійснювалось. Водночас, відповідачем не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт постачання теплової енергії до дати відключення централізованого опалення згідно наведених нарядів (05.04.2020 та 05.04.2021) у обсягах інших, ніж вказав позивач.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 126 664,76 грн (основний борг) належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований належними та допустимими доказами.

Як встановлено судом, спірне нежитлове приміщення (167,0 кв.м) за адресою: м. Київ, вул. Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча), будинок 10/5 перебуває на балансовому обліку та знаходиться у відповідача на праві господарського відання. Відповідач не заперечив такі обставини.

За приписами частин 1, 3 ст. 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

За приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 395 ЦК України передбачено, що окрім речових прав, зазначених у частині 1 даної статті, законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 133 ГК України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Держава забезпечує рівний захист майнових прав усіх суб`єктів господарювання.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

За нормами ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Отже, наявність у відповідача на балансі та на праві господарського відання спірного нежитлового приміщення у будинку 10/5 по вул. Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча) в м. Києві не звільняє останнього від обов`язку щодо утримання такого майна.

Таким чином, з урахуванням наведених норм права, що регламентують поняття власності та господарського відання, правомірним та обґрунтованим є покладення на відповідача у цій справі, як особи, у господарське відання якої було передане нежитлове приміщення (167,00 кв.м), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ю.Пасхаліна (колишня Ілліча), будинок 10/5, оплати заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Враховуючи те, що строк виконання відповідачем обов`язку з оплати наданих йому протягом спірного періоду послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води настав, і відповідач станом на час вирішення спору по суті не надав документи, які свідчать про погашення перед позивачем спірної заборгованості у розмірі 126 664,76 грн, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція" про стягнення з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва" 126 664,76 грн основного боргу.

Щодо позовної давності.

Відповідач у відзиві на позов просив суд застосувати загальну позовну давність до заявлених позивачем вимог про сплату заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, спожиті до 06.03.2020.

Статтями 256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статей 261, 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові, у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

Судом встановлено порушення відповідачем строків оплати наданих йому позивачем протягом спірного періоду послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а отже, встановлено порушення прав позивача, на захист яких він звернувся з даним позовом до суду.

Отже, з огляду на встановлене порушення і наявність заяви відповідача про застосування позовної давності, судом здійснено дослідження наявності підстав для застосування позовної давності та наслідків її спливу у спірному випадку.

Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, який набрав чинності з 02.04.2020 та яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, зокрема, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на всій території України установлено карантин з 12.03.2020, який продовжує свою дію і станом на час вирішення спору по суті.

Отже, строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12.03.2017, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, продовжується на підставі пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

З огляду на наведене, даний позов подано позивачем в межах позовної давності.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати наданих йому протягом спірного періоду послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, позивач просив суд стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" 33 954,58 грн інфляційних нарахувань та 7 133,68 грн 3% річних, нарахованих за період з 01.12.2018 по 16.02.2023 на відповідні суми заборгованості за кожний місяць надання послуг окремо згідно з наданим позивачем розрахунком.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті наданих позивачем послуг, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку сум інфляційних нарахувань та 3% річних, суд доходить висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція" про стягнення з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва" 33 954,58 грн інфляційних нарахувань та 7 133,68 грн 3% річних є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Суд відхиляє як безпідставні заперечення відповідача проти позовних вимог в частині інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за прострочення оплати послуг за період жовтень 2018 - лютий 2020, оскільки судом встановлено, що даний позов подано позивачем в межах позовної давності.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши подані докази, подані докази в порядку ст. 86 ГПК України, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належні та допустимі докази на спростування позовних вимог, суд доходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи приписи ст. 129 ГПК України та задоволення позовних вимог повністю, судовий збір в сумі 2 684,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 165, 191, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (02175, м. Київ, Харківське шосе, буд. 148А, ідентифікаційний код 39604270) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (Україна, 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, будинок 20; ідентифікаційний код 37739041) 126 664,76 грн (сто двадцять шість тисяч шістсот шістдесят чотири гривні 76 коп.) основного боргу, 33 954,58 грн (тридцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні 58 коп.) інфляційних нарахувань, 7 133,68 грн (сім тисяч сто тридцять три гривні 68 коп.) 3% річних, 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 28.06.2023.

Суддя Оксана ГУМЕГА