ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" червня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/324/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Фефелова Івана Івановича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 ) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, )

про стягнення в сумі 187 800 грн.00 коп..

без повідомлення (виклику сторін)

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Фефелов Іван Іванович звернувся в Господарський суд Рівненської області з позовною заявою до Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в якому просить стягнути з останнього суму заборгованості за Договором поставки №53-122-13-22- 12477 від 26.10.2022р. в розмірі 24 000 грн. та Договором поставки №53-122-01-22-12632 від 05.12.2022р. в розмірі 187 800,00 гривень, що становить у загальній сумі 211 800,00 грн. та суму у розмірі 85 000, 00 грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 05.04.2023 року позовну заяву ФОП Фефелова Івана Івановича залишено без руху. Зобов`язано ФОП Фефелова Івана Івановича у 10 денний строк з дня отримання даної ухвали усунути порушення, допущені при оформлені позовної заяви та через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області подати суду належно оформлену позовну заяву та докази направлення її копії та копії доданих документів належному Відповідачу.

01.05.2023 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від ФОП Фефелова Івана Івановича надійшла належно оформлена позовна заява та докази направлення її копії та копії доданих документів належному Відповідачу. В даній заяві Позивач просить стягнути із Відповідача заборгованість за Договором поставки №53-122-01-22-12632 від 05.12.2022р. в розмірі 187 800,00 гривень та 85 000, 00 грн. витрат на правничу допомогу. Даний позов обгрунтовує неналежним виконанням Відповідачем умов Договору поставки №53-122-01-22-12632 від 05.12.2022р., внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 187 800,00 гривень.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 02.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику сторін) сторін.

Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" надав суду відзив на позов в якому зазначає наступне. 05.12.2022 між ВП «Рівненська АЕС» та ФОП Фефелов І. І. було укладено Договір № 53-122-01-22-12632 (далі по тексту - Договір), предметом якого є поставка товарів для дому та господарства на загальну суму 192 000,00 грн..

Відповідно до умов пункту 3.1 договору, строк поставки продукції вказаний у специфікації №1 та визначається кількістю календарних днів (40 календарних днів) з дати оприлюднення (06.12.2022) даного Договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно ЗУ «Про публічні закупівлі». Тобто, продукція мала бути поставлена у строк по 16.01.2023, а фактично поставка відбулася 20.12.2022, згідно видаткової накладної № 17 від 16.12.2022 (відповідно до пункту 8.4 договору, датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем).

Відповідач зазначає, що враховуючи договірні умови, продукція була поставлена Позивачем 20.12.2022 (дата підписання вантажоодержувачем видаткової накладної № 17 від 16.12.2022, тобто вчасно.

В свою чергу, відповідно до умов пункту 6.1 договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії». Таким чином, останнім днем оплати поставленої за вказаним договором продукції є:

09.02.2023 (26.12.202І+45, враховуючи дату підписання ярлика № 1-2-163 від 26.12.2022);

09.02.2023 (26.12.202І+45, враховуючи дату підписання ярлика № 1-3-91 від 26.12.2022).

ВП «Рівненська АЕС» в період з 23.03.2023 по 11.04.2023 було здійснено часткову оплату у розмірі 77000,00 грн. (копії платіжних доручень №1901 від 21.02.2023 на суму 4200,00 грн., № 3192 від 23.03.2023 на суму 14800,00 грн., №3946 від 11.04.2023 на суму 58000,00 грн.).

Зазначає, що станом на 10.05.2023 заборгованість відокремленого підрозділу «Рівненська АЕС» перед Позивачем становить 115 000,00 грн., яку відповідач визнає.

Крім того, Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Дане клопотання обгрунтовує наступним. Зі змісту обох договорів від 23.02.2023 про надання правової допомоги, котрі додаються до позову, слідує, що оплата послуг у розмірі 85 000,00 гривень (пункт 3.1 договору із ФОП Іщенко А. О.) здійснена Позивачем саме за проведення претензійної та позовної роботи по стягненню заборгованості по двох договорах поставки № 53-122-01-22-12632 від 05.12.2022 та № 53-122-13-22-12477 від 28.10.2022, тобто порядок обчислення суми гонорару визначався в частині стягнення заборгованості за двома договорами. Проте, на момент подачі першого варіанту позовної заяви від 27.03.2023, залишеної судом без руху, так і на момент поданої другої позовної заяви від 24.04.2023, вартість усієї продукції по договору №53-122-13-22-12477 від 28.10.2022 у розмірі 95 900,00 гривень була сплачена Відповідачем в добровільному порядку ще станом на 07.03.2023, що підтверджується призначенням платежу, зазначеним у платіжних дорученнях.

Відповідач зазначає, що зважаючи на предмет договору (робота зі стягнення заборгованості по двох господарських договорах поставки), з незрозумілих причин оплата послуг з правничої допомоги у розмірі 85 000,00 грн розрахована в тому числі виходячи з надання послуг у таких галузях права, як правовий супровід діяльності клієнта, представництво інтересів в усіх органах державної влади, представництво інтересів клієнта в іноземних, міжнародних судових органах (пункти 1.3.1, 1.3.3, 1.3.5 договору із фізичною особою-підприємцем Іщенко А.О.).

В договорі Позивача із адвокатом Рябікіним С.В. взагалі немає підтвердження того, що останній надає правову допомогу ФОП Фефелову І. І. в рамках вищевказаних обох чи одного господарського договору. В рамках даної судової справи апріорі не надавалися адвокатом та не можуть бути надані юридичні послуги: в частині правового супроводу діяльності клієнта; захист прав, свобод і інтересів клієнта в кримінальному судочинстві; представництво інтересів в органах ДРАЦС; представництво інтересів клієнта в іноземних, міжнародних судових органах; допомога під час виконання та відбування кримінальних покарань (пункти 1.3.1, 1.3.3, 1.3.7, 1.3.8 договору із адвокатом Рябікіним С.В.).

Відповідач вважає, що вищевказаний розмір витрат 85 000,00 грн. не є співрозмірним, виходячи із норм пунктів 1-4 ч, 4 ст. 126 ГПК України. Так, судова справа № 918/324/23, на думку Відповідача, відповідно до ст.20 ГПК «Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів», зважаючи на предмет позовних вимог та їх обгрунтування саме в даній судовій справі, є нескладною, адже вимоги зводяться лише щодо стягнення заборгованості за продукцію, на яку наявні документи про її отримання Відповідачем і Відповідач не заперечує наявність часткової заборгованості з оплати такої продукції станом на відкриття судом провадження у справі. Судова справа не потребує якихось додаткових експертиз, додаткового аналізу судової практики, складності при формуванні правової позиції. Час, затрачений адвокатом на підготовку позовної заяви до господарського суду є незначним, так як дана позовна заява містить ознаки типовості. Обсяг послуг також є незначним з огляду на те, що кількість письмових доказів до позову мінімальна та не потребувала підготовки окремих складних документів, а зводилася лише до зняття копій наявних у сторони договірних документів. Відповідно, у даній судовій справі немає складних правових позицій, вона врегульована чіткими приписами Господарського та Цивільного кодексів, не потребує дослідження складинах за своєю суттю доказів та не потребує залучення у справі інших учасників справи, крім Позивача та Відповідача. Позовна заява є малозначною, однозначно не впливає на репутацію Позивача або на публічний інтерес до справи. Тому, на думку Відповідача, заявлений розмір послуг на правову допомогу є необгрунтовано завищеним, не відповідає критеріям розумності, справедливості та співрозмірності зі складністю уже проведеної правової роботи.

Відповідач просить суд не враховувати вищевказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у випадку врахування, - зменшити такий розмір до 3 000,00 грн..

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

05.12.2022 року між Фізичною особою-підприємцем Фефеловим Іваном Івановичем, як Постачальником та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція», як Замовником укладено Договір поставки № 53-122-01-22-12632 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника продукцію, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).

Згідно з п. 2.2 Договору загальна сума договору складає 192 000,00 грн..

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що продукція поставляється Постачальником на умовах DDP Інкотермс-2010, в строк по 28.11.2022 року. Місце поставки та вантажоодержувач - 34400, м. Вараш, Рівненська область, склад РВ ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом».

На виконання умов Договору Позивач поставив Відповідачу товар загальною вартістю 192000,00 грн., що підтверджується наступними документами: лист Відповідача від 28 12.2022р, ярлик на придатну продукцію №1-2-163 від 26.12.2022р., ярлик на придатну продукцію №1-3-91 від 26.12.2022р. Ярлики на придатну продукцію №1-2-163 та №1-3-91 були оформлені 26.12.2022р. відтак оплатити за товар, згідно п 6.1. договору, Відповідач був зобов`язаний до 14.01.2023р..

Як встановлено судом, поставлений товар прийнятий Відповідачем у повному обсязі. Заперечень Замовника щодо якості та/або кількості поставленого товару на адресу Постачальника не надходило.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС». Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Як встановлено судом, зі сторони ВП «Рівненська АЕС» в період з 21.02.2023 по 11.04.2023 було здійснено часткову оплату у розмірі 77 000,00 грн. трьома платежами за поставлену по вказаному вище договору продукцію, що підтверджується копіями платіжних інструкцій № 1901 від 21.02.2023 на суму 4200,00 грн., № 3192 від 23.03.2023 на суму 14800, 00 грн. та № 3946 від 11.04.2023 на суму 58000,00 грн..

Відтак станом на день розгляду справи заборгованість Відповідача за Договором поставки № 53-122-01-22-12632 становить 115 000 грн.00 коп..

Вказану суму заборгованості позивач визнав про що зазначив у відзиві.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 115000,00 грн. основного боргу за Договором поставки № 53-122-01-22-12632 від 05.12.2022 року, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи.

В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене позов про стягнення з відповідача основного боргу за Договором поставки №53-122-01-22-12632 від 05.12.2022 року підлягає частковому задоволенню у сумі 115 000 грн. 00 коп..

На підставі статті 130 ГПК України підлягає поверненню Позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову від суми, визнаної відповідачем.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України решта витрат щодо судового збору покладається на відповідача, так як спір виник внаслідок його неправильних дій.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однак вказаною статтею встановлено, що представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

За приписами частини 1 статті 6 вказаного Закону адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

В той же час відповідно до статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

В обгрунтування понесення судових витрат на професійну правничу допомогу позивач надає суду договір про надання правової допомоги № б/н, віл 23.02.2023 року, укладений між ним та Фізичною особою-підприємцем Іщенко Андрієм Олексійовичем, Акт №1 від 23.05.23 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), складений між ФОП Іщенко А.О. та ФОП Фефелов І.І. на суму 85 000, 00 грн., платіжну інструкцію №@2PL127696 від 23.02.2023 про сплату ФОП Іщенку А.О.85000, 00 грн. за надання правової допомоги за договором від 23.02.2023, Фефелов Іван Іванович.

В той же час позивач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що Фізична особа-підприємець Іщенко Андрій Олексійович має статус адвоката та має право здійснювати адвокатську діяльність.

Посилання позивача на те, що ФОП Іщенко А.О. залучив до роботи за договором своїх найманих працівників, а саме адвоката Рябініна С.В., є безпідставним та не обгрунтованим, так як вказані дії не змінюють правовідносин між ФОП Фефеловим І.І. та ФОП Іщенком А.О. за договором про надання правової допомоги № б/н, віл 23.02.2023 року та не надають ФОП Іщенку А.О. статусу адвоката.

Відтак суд констатує, що понесені позивачем витрати, які вищезазначені вище, не можуть кваліфікуватися як витрати на професійну правничу допомогу, так як надавалися позивачу особою, яка не має статусу адвоката, і, відповідно, такі витрати не відносяться до судових витрат на професійну правничу допомогу і не можуть бути розподілені у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Також суд зазначає, що позивач надав суду Договір про надання правової допомоги адвокатом б/н від 23.02.2023, укладений з адвокатом Рябініним Сергієм Володимировичем. Однак в той же час суд зазначає, що у вказаному договорі не передбачено, що адвокат надає професійну правничу допомогу у справі №918/324/23 чи у спорі з відповідачем, та вартість такої допомоги. Крім того відповідач не надав належні докази того, що він поніс судові витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Рябініним Сергієм Володимировичем.

Статтею 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до цієї ж статті датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відтак датою ухвалення даного рішення є дата складення його повного тексту.

Керуючись статтями 129, 130, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 ) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ) на користь Фізичної особи-підприємця Фефелова Івана Івановича ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) основний борг у сумі 115 000 грн. 00 коп., 1342 грн. 00 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити у задоволенні.

4. Повернути Фізичній особі-підприємцю Фефелову Івану Івановичу ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України 1342 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого квитанцією до платіжної інструкції №0.0..1 від 24.03.2023 року, оригінал якої знаходиться у матеріалах справи №918/324/23.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.