РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2023Справа № 910/2279/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., при секретарі судового засідання Котиш П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за первісним позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 4 075 031,50 грн. та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" про надання тлумачення пункту договору, за участю представників позивача за первісним позовом - не з`явився, відповідача за первісним позовом - Прилєпова О.А.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року позивач за первісним позовом звернувся до Господарського суду міста Києва з первісним позовом до відповідача за первісним позовом про стягнення 2 618 477,23 грн. пені, 489 016,69 грн. 3% річних та 967 537,58 грн. інфляційних втрат за договором про врегулювання небалансів електричної енергії № 0099-01021 на підставі ст. ст. 530, 610, 611, 625 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 року відкрито провадження, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 20.03.2023 року.

20.03.2023 року відповідач за первісним позовом подав до суду відзив на первісну позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні первісного позову, з тих підстав, що відповідач за первісним позовом здійснює виплати постачальникам послуг з балансування (ППБ) та сторонам, відповідальним за баланс (СВБ) у межах доступної суми на поточному рахунку із спеціальним режимом використання. Тому внаслідок значного розміру наявної заборгованості учасників ринку перед відповідачем за первісним позовом у останнього немає можливості розраховуватися вчасно та у повному обсязі з усіма СВБ та ППБ. Також зазначив, що позивач за первісним позовом не надав підтверджень про отримання відповідачем за первісним позовом надісланих йому рахунків у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних згідно зі ст. 625 ЦК України.

20.03.2023 року до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" про надання тлумачення пункту 4.2 договору про врегулювання небалансів електричної енергії № 0099-01021 від 03.04.2019 року.

20.03.2023 року в судовому засіданні оголошено перерву на 10.04.2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 року прийнято для спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов та вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

04.04.2023 року позивач за первісним позовом подав до суду відповідь на відзив.

10.04.2023 року відповідач за первісним позовом подав до суду клопотання про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат на 99%.

14.04.2023 року відповідач за первісним позовом подав до суду заперечення на відповідь на відзив.

26.04.2023 року відповідач за зустрічним позовом подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні зустрічного позову, з тих підстав, що пункт 4.2 договору, яким доповнено договір 21.12.2020 року лише встановлює додаткові умови обчислення пені після підписання сторонами акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та пеню в розмірі 0,01%. Також зазначив, що починаючи з 21.12.2020 року пеня нараховується саме у відповідності до умов п. 4.2 договору у редакції відповідно до наказу НЕК "Укренерго" від 21.12.2020 року № 709.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.05.2023 року.

24.05.2023 року в судовому засіданні оголошено перерву на 14.06.2023 року.

14.06.2023 року представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника, відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню частково, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.03.2019 року позивач за первісним позовом надав відповідачу за первісним позовом заяву № 01-08/1600 про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії.

У відповідь відповідач за первісним позовом надіслав повідомлення від 05.04.2019 року вих. № 01/12447, яким проінформував позивача за первісним позовом про приєднання до умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії із зазначенням ідентифікатора договору № 0099-01021 та дати акцептування 03.04.2019 року.

03.04.2019 року між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (ОСП) та Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут" укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії (далі - договір), який затверджено наказом НЕК "Укренерго" від 21.12.2020 року № 709 відповідно до ст. 634 ЦК України, Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 307 (із змінами та доповненнями, внесеними постановою НКРЕКП від 04.12.2020 року № 2328).

Пунктом 1.1 договору визначено, що цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії СВБ, у тому числі її балансуючої групи та відшкодування ПГП за не відпущену електричну енергію в результаті виконання команд ОСП на зменшення навантаження та платежу за невідповідність виконання таких команд. Цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.

Пунктом 2.1 договору погоджено, що вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються AP для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством.

Відповідно до п. 2.2 договору порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку.

Згідно з п. 5.1 договору виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів та розрахунків щодо виконання команди диспетчера на зменшення навантаження, визначеної главою 2 цього договору, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього договору.

За умовами п. 5.2 договору СВБ, що є електропостачальником, повинна відкрити в одному з уповноважених банків поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі - поточний рахунок ЕП). Учасник ринку повинен укласти будь-які необхідні угоди з його розрахунковим банком для здійснення платежів у відповідності до процедур та графіків, визначених Правилами ринку.

Пунктом 5.6 договору передбачено, що подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку.

Цей договір набирає чинності з дати реєстрації ОСП СВБ відповідно до її заяви-приєднання до цього договору і є чинним до 31 грудня включно року, у якому була надана заява-приєднання. Після реєстрації учасника ринку ОСП зобов`язаний надати такій СВБ витяг з відповідного реєстру. Якщо жодна зі сторін не звернулася до іншої сторони у строк не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах (п. п. 9.1 - 9.2 договору).

Поясненнями позивача за первісним позовом, частково відповідача за первісним позовом, а також: рахунками-фактурами (invoice) на оплату електричної енергії для врегулювання небалансів у період з 18.08.2019 року по 02.09.2021 року на загальну суму 13 637 654,42 грн., платіжними дорученнями за період з 29.08.2019 року по 01.10.2021 року на суму 13 637 654,42 грн., актами купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів (актами-коригування до актів купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів), копії яких містяться в матеріалах справи та розрахунками позивача за первісним позовом підтверджується факт відпущення позивачем за первісним позовом електричної енергії для врегулювання небалансів відповідачу за первісним позовом у період з серпня 2019 року по вересень 2021 року на загальну суму 13 637 654,42 грн.

Отже, позивач за первісним позовом виконав взяті на себе зобов`язання з відпущення відповідачу за первісним позовом електричної енергії для врегулювання небалансів за договором, а відповідач за первісним позовом не виконав взяті на себе зобов`язання з її оплати у строк визначений умовами п. 5.1 договору та п. 7.7.4 Правил ринку.

Доказів сплати вартості електричної енергії для врегулювання небалансів у строк визначений умовами п. 5.1 договору та п. 7.7.4 Правил ринку відповідачем за первісним позовом суду не надано та матеріали справи не містять.

Ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач за первісним позовом вказує, що у зв`язку з допущенням відповідачем за первісним позовом прострочення грошового зобов`язання зі сплати вартості електричної енергії для врегулювання небалансів позивач за первісним позовом нарахував відповідачу за первісним позовом 2 618 477,23 грн. пені, 489 016,69 грн. 3% річних та 967 537,58 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

За умовами п. 4.2 договору у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань після підписання сторонами акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів (далі - акт купівлі-продажу) та сплати інших платежів винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,01 % за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше

розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, зважаючи на наведені положення чинного законодавства та умови договору, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення зобов`язання здійснено позивачем за первісним позовом правомірно.

Здійснивши власний перерахунок заявлених позовних вимог за первісним позовом, суд встановив, що нарахування в заявлених позивачем за первісним позовом сумах: 2 618 477,23 грн. пені, 489 016,69 грн. 3% річних та 967 537,58 грн. інфляційних втрат відповідає умовам договору та вимогам закону.

Судом надано належну оцінку доводам відповідача за первісним позовом, які викладені у відзиві на первісну позовну заяву, проте його посилання на неможливість своєчасного виконання взятих на себе зобов`язань у зв`язку із значною заборгованістю учасників ринку перед відповідачем за первісним позовом є необґрунтованими, оскільки наведена відповідачем за первісним позовом обставина не може бути підставою для звільнення його від обов`язку виконання взятих на себе зобов`язань за договором. Крім того, будь-яких доказів на підтвердження зазначених доводів відповідачем за первісним позовом до суду не подано.

Твердження відповідача за первісним позовом про те, що позивач за первісним позовом не надав підтверджень про отримання відповідачем надісланих йому рахунків також є безпідставними, адже направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється адміністратором розрахунків через систему управління ринком, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії.

Розглянувши клопотання відповідача за первісним позовом про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат на 99%, суд врахував наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

За змістом положень ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.12.2019 року у справі № 911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 489 016,69 грн. 3% річних та 967 537,58 грн. інфляційних втрат обґрунтовані та підлягають задоволенню за розрахунком позивача за первісним позовом.

Щодо наявності підстав для зменшення розміру пені суд зазначає про таке.

За змістом положень ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Зменшення (за клопотанням сторони) заявленої пені, яка нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

Також суд враховує, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі (хоча і з простроченням строку), що підтверджується наявними у справі доказами. При цьому, прострочення зобов`язання з боку оператора системи передачі тривало незначний період, а поведінка відповідача свідчила про його намагання належним чином виконати свій обов`язок за договором.

Крім того, суд вважає, що заявлені до стягнення розміри пені та штрафу є надмірно великими, враховуючи відсутність основної заборгованості, незначні періоди прострочення та відсутність збитків, завданих іншим учасникам господарських відносин, зокрема позивачу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку може спотворити її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, неустойка може перетворитись на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що основне зобов`язання відповідачем за первісним позовом виконане у повному обсязі, заявлений позивачем за первісним позовом до стягнення розмір штрафних санкцій є занадто великим, вина відповідача за первісним позовом у порушенні зобов`язання була обумовлена особливим порядком відносин та розрахунків між сторонами, визначеними договором та законом; а наслідки прострочення є незначними та не спричинили позивачу збитків (матеріали позову відповідних доказів не містять), суд вважає за можливе скористатись своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, на зменшення неустойки, нарахованої позивачем за первісним позовом, та встановити пеню в розмірі 50 % від заявленої суми, внаслідок чого пеня, що підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом складає 1 309 238,62 грн. (2 618 477,23 грн./50% = 1 309 238,62 грн.), які підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом.

Щодо зустрічного позову Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" про надання тлумачення пункту 4.2 договору про врегулювання небалансів електричної енергії № 0099-01021 від 03.04.2019 року.

Як встановлено судом, між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут" укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії (далі - договір).

Договір про врегулювання небалансів електричної енергії затверджено наказом НЕК "Укренерго" від 21.12.2020 року № 709 відповідно до ст. 634 ЦК України, Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 307 (із змінами та доповненнями, внесеними постановою НКРЕКП від 04.12.2020 року № 2328).

Договір укладено шляхом надання відповідачем за зустрічним позовом позивачу за зустрічним позовом заяви № 01-08/1600 від 21.03.2019 року про укладення договору.

У відповідь позивач за зустрічним позовом надіслав повідомлення від 05.04.2019 року вих. № 01/12447, яким проінформувало відповідача за зустрічним позовом про приєднання до умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії із зазначенням ідентифікатора договору № 0099-01021 та дати акцептування 03.04.2019 року.

Відповідно до п. 1.1 договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії СВБ, у тому числі її балансуючої групи. Цей Договір є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.

Спірний правочин є типовим договором, його зміст є додатком до Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Дослідивши зміст укладеного сторонами договору, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з приписами ст. 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу, у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

За приписами ст. 213 Цивільного кодексу України тлумачення правочину, може здійснюватися як сторонами, так і на вимогу однієї із сторін судом. Пунктами 3, 4 вказаної статті передбачені правила тлумачення правочину, які визначаються за таким принципом: при неможливості витлумачити положення договору шляхом використання вузького кола засобів, залучаються нові критерії перевірки правильності того чи іншого трактування умов договору. Так, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими ч. 3 ст. 213 ЦК України, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами. Частиною 1 ст. 231 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). Отже, результатом такого тлумачення має бути досягнення згоди в цьому питанні.

За відсутності згоди на вимогу однієї або обох сторін правочину тлумачення його здійснюється судом (ч. 2 ст. 213 ЦК України).

Наведене свідчить, що позов про тлумачення правочину повинен ґрунтуватись на загальному праві звернення до господарського суду - захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (ст. 1 ГПК України).

Отже, підставою для тлумачення судом правочину є наявність спору між сторонами правочину щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всього правочину або його частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст правочину або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити його намір.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частини у способи, передбачені ст. 213 Цивільного кодексу України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Тлумачення не може створювати нових умов, тільки роз`яснювати вже існуючі умови договору.

Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі №317/39/17, від 14.02.2018 року у справі №925/106/17, від 05.02.2020 року у справі №910/15161/18, від 05.02.2020 року у справі №910/15161/18, від 18.03.2021 року у справі №910/9525/19.

Згідно з пунктом 4.2 договору у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань після підписання сторонами акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів (далі - акт купівлі-продажу) та сплати інших платежів винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,01 % за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше

розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зі змісту позовних вимог та встановлених судами обставин, вбачається, що запропонований позивачем за зустрічним позовом спосіб тлумачення договору по суті спрямований на внесення до змін вказаного пункту договору.

Також суд звертає увагу, що при укладені спірного договору, сторонами не вчинялись дії, передбачені Цивільним та Господарським кодексами України, спрямованих на врегулювання розбіжностей щодо умов договору чи його тлумачення у спірній частині.

Більш того, вказаний договір виконувався сторонами з 2019 року, що свідчить про відсутність у сторін неоднозначного тлумачення його умов.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для тлумачення умов п. 4.2 договору.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, позивачем за зустрічним позовом не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог за зустрічним позовом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача за зустрічним позовом, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачем за зустрічним позовом, а тому в зустрічному позові слід відмовити.

Судовий збір за подання первісного позову, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача за первісним позовом, а судовий збір за подання зустрічного позову покладається на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; код 00100227) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61037, Харківська область, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126; код 42206328) 1 309 238 (один мільйон триста дев`ять тисяч двісті тридцять вісім) грн. 62 коп. пені, 489 016 (чотириста вісімдесят дев`ять тисяч шістнадцять) грн. 69 коп. 3% річних, 967 537 (дев`ятсот шістдесят сім тисяч п`ятсот тридцять сім) грн. 58 коп. інфляційних втрат та 61 125 (шістдесят одну тисячу сто двадцять п`ять) грн. 47 коп. судового збору.

В іншій частині в первісному позові відмовити.

В зустрічному позові відмовити повністю.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено 26.06.2023р.

Суддя С.О. Чебикіна