АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/3207/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від КНП Генічеська центральна лікарня Генічеської міськради Станчук А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України

на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2023

у справі №916/3207/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України

до Комунального некомерційного підприємство Генічеська центральна лікарня Генічеської міської ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг,

2) Акціонерного товариства „Херсонгаз

про стягнення 407 798,05 грн

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України (далі по тексту ТОВ „ГК „Нафтогаз України) звернулося до господарського суду із позовною заявою до комунального некомерційного підприємства Генічеська центральна лікарня Генічеської міської ради (далі по тексту Лікарня) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 407 798,05 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 299 504,52 грн., пені у розмірі 36 268,76 грн., 3% річних у розмірі 6 720,40 грн., збитків від інфляції у розмірі 65 304,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати вартості поставленого позивачем за період з 01.11.2021р. по 18.11.2021р. природного газу як постачальником „останньої надії на ринку природного газу.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.04.2023, серед іншого, позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 1 000,00 грн, в задоволенні решти вимог про стягнення пені відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення, щодо стягнення пені, суд першої інстанції дійшов висновку, що комунальне некомерційне підприємство Генічеська центральна лікарня Генічеської міської ради надає стаціонарну медичну допомогу хворим, тобто забезпечує надання соціально важливих послуг населенню. При цьому, перебуваючи на тимчасово окупованій території з 24.02.2022р., відповідач не мав об`єктивної можливості вжити заходів з метою оплати заборгованості перед позивачем, оскільки перевірка обґрунтованості вимог позивача є утрудненою у зв`язку з відсутністю у директора лікарні доступу до необхідних документів. Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що поведінка Лікарні з огляду на встановлені судом обставини справи є добросовісною, оскільки після надання третьою особою пояснень відповідачем було повідомлено про відсутність заперечень щодо вимог про стягнення суми основного боргу, а також збитків від інфляції, 3% річних та пені, які були нараховані до 23.02.2022р.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що присудження до стягнення із Лікарні пені у розмірі 36 268,76 грн. матиме наслідком покладення на відповідача невиправданого тягаря в умовах та ситуації, яка склалась у зв`язку з окупацією м. Генічеськ Херсонської області, у зв`язку з чим, суд визнав за можливе зменшити пеню, яка має бути присуджена до стягнення із відповідача на користь позивача до 1 000,00 грн, що відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2023 року у справі №916/3207/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 35 268,76 грн. скасувати, прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ТОВ «ГК «Нафтогаз України» щодо стягнення пені в розмірі 35 268,76 грн., у стягненні яких було відмовлено, - задовольнити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що не погоджується з рішенням Господарського суду Одеської області від 26.04.2023 щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням судом розміру пені більше ніж на 97 % від заявлених до стягнення, а тому вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст. 625 Цивільного кодексу України, та процесуального, зокрема, ст. ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог з наступних підстав.

Так, за твердженням апелянта, спірний період поставки природного газу є листопад 2021 року, за який Відповідач мав розрахуватися з Позивачем, згідно з п. 4.4 Типового договору, до кінця грудня 2021 року, тобто до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та відповідно до початку воєнних (бойових) дій та окупації. Тому, постання суду на факт перебування Відповідача на окупованій території є недоречним та не звільняє відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати за отриманий природний газ та від відповідальності за їх невиконання.

До того ж, як стверджує апелянт, будучи ознайомленим з умовами Типового Договору, Відповідач мав усвідомлювати, що за неналежне виконання умов Договору на нього буде покладена відповідальність передбачена умовами Договору.

Скаржник також вважає, що у справі, що переглядається сума зобов`язання відповідача з оплати поставленого газу та розмір заборгованості дорівнює 299 504,52 грн, (тобто, відповідач недоплатив позивачу 100% від загальної вартості поставленого газу), тоді як сума пені, нарахована відповідно до договору, становить 36 268,76 грн, що складає 12,11% від суми заборгованості. Це означає, що вартість газу, з оплати якого відповідачем прострочило оплату, фактично збільшиться для Відповідача не більш як на 12,11%. Відтак, заявлена сума пені, як вважає скаржник, не є надміру великою до боргу відповідача враховуючи процентне співвідношення виконання зобов`язання.

Зменшення розміру пені більше ніж на 97%, на думку апелянта, фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2023 по справі №916/3207/22 та призначено справу до розгляду на 21.06.2023.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від відповідача в якому останній просить апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення змінити, задовольнивши позов частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача 299 504,52 грн суму основного боргу, 8533,83 грн пені, 1329,31 грн три проценти річних та 65 8747,93 грн інфляційних втрат.

У даному відзиві відповідач просить врахувати виняткові обставини, що виникли в період прострочення оплати поставленого газу, а саме запровадження воєнного стану та тимчасову окупацію Генічеської міської територіальної громади, отже й відповідача, у зв`язку з чим відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 24.02.2022 по 30.09.2022.

16.06.2023 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України в якому товариство просило провести судове засідання призначене на 21.06.2023 за відсутності свого представника.

Під час судового засідання від 21.06.2023 представник відповідача надав пояснення у відповідності до яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як зазначалося раніше, рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2023 по даній справі оскаржується позивачем лише в частині зменшення пені, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України, переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Частиною 1 ст.230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст.550 ЦК України).

У ч.6 ст.231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Положеннями п. 4.5 типового договору визначено, що у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами по справі, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати поставленого газу, утворилась заборгованість у розмірі 299504,52 грн.

У зв`язку з несвоєчасним погашенням такої заборгованості, позивачем було нарахована та заявлено до стягнення, зокрема, пеню у загальному розмірі 36 268,76 грн, за період з 01.01.2022 по 30.06.2022.

Судом апеляційної інстанції перевірено такий розрахунок та встановлено, що він є вірним, арифметично правильним та здійсним з урахуванням обмежень встановлених ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Разом з цим, відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 названого Кодексу).

Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013.

Приймаючи рішення про зменшення заявленої до стягнення пені, суд першої інстанції врахував такі обставини.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 „Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" було постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який триває до теперішнього часу.

Пунктом 5 Пояснень до Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385, передбачено, що лікарня - лікувально-профілактичний заклад, призначений для надання стаціонарної медичної допомоги хворим. Лікарня, що надає стаціонарну медичну допомогу хворим з лікарських спеціальностей одного профілю називається однопрофільною, а з декількох лікарських спеціальностей - багатопрофільною. Однопрофільні лікарняні заклади створюються для надання медичної допомоги населенню певної території (міста, району), спеціалізовані - для надання спеціалізованої медичної допомоги населенню регіону (республіки, області, міста в містах Києві, Севастополі). У своєму складі лікарня може мати поліклініку чи амбулаторію. Лікарня, на яку покладено функції органу управління охороною здоров`я району, називається центральною районною лікарнею, міста - центральною міською лікарнею.

Комунальне некомерційне підприємство Генічеська центральна лікарня Генічеської міської ради надає стаціонарну медичну допомогу хворим, тобто забезпечує надання соціально важливих послуг населенню. При цьому, перебуваючи на тимчасово окупованій території з 24.02.2022, відповідач не мав об`єктивної можливості вжити заходів з метою оплати заборгованості перед позивачем, оскільки перевірка обґрунтованості вимог позивача є утрудненою у зв`язку з відсутністю у директора лікарні доступу до необхідних документів.

Разом з тим, як відзначено судом першої інстанції, поведінка Лікарні з огляду на встановлені судом обставини справи є добросовісною, оскільки після надання третьою особою пояснень відповідачем було повідомлено про відсутність заперечень щодо вимог про стягнення суми основного боргу, а також збитків від інфляції, 3% річних та пені, які були нараховані до 23.02.2022.

Враховуючи вищенаведене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що присудження до стягнення із Лікарні пені у розмірі 36 268,76 грн матиме наслідком покладення на відповідача невиправданого тягаря в умовах та ситуації, яка склалась у зв`язку з окупацією м. Генічеськ Херсонської області, у зв`язку з чим, суд визнав за можливе зменшити пеню, яка має бути присуджена до стягнення із відповідача на користь позивача до 1 000,00 грн, що відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Отже, місцевий господарський суд, зменшуючи розмір пені до 1000 грн, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що у наявних матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано, доказів на підтвердження понесення останнім збитків, внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати поставленого газу за договором. Також, відсутній й докази понесення позивачем значних негативних наслідків внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати поставленого газу.

Крім того, місцевим господарським судом вірно враховано майновий стан сторін та соціальну значущість підприємства відповідача, зокрема, те, що Комунальне некомерційне підприємство Генічеська центральна лікарня Генічеської міської ради надає стаціонарну медичну допомогу хворим, тобто забезпечує надання соціально важливих послуг населенню.

Також, слід відзначити, що наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією у відповідності до якого, тимчасово окупованими територіями є, зокрема, вся територія Генічеського району, яка є тимчасово окупованою з 24.02.2022 до теперішнього часу.

Наведене вище у своїй сукупності, на переконання суду апеляційної інстанції, є винятковою обставиною, яка є підставою для зменшення розміру пені.

При цьому, колегія суддів зазначає, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що суд першої інстанції при зменшенні пені не дослідив негативні наслідки для позивача та не врахував його інтересів, оскільки, відповідно до норм статей 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують ймовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у зв`язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов`язань відповідачем.

Судова колегія також враховує, що у даному спорі судом першої інстанції також стягнуто з відповідача на користь позивача заявлені до стягнення три проценти річних та інфляційні втрати у розмірі, що був заявлений позивачем, а тому негативні для позивача наслідки, у вигляді несвоєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого газу, були компенсовані, у тому числі за рахунок таких грошових коштів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про достатність підстав для зменшення заявленої позивачем до стягнення пені, оскільки, за даних обставин, присудження до стягнення із відповідача всього розміру пені матиме наслідком покладення на відповідача невиправданого тягаря, оскільки порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором є безпосереднім наслідком неможливості відповідача виконувати власні зобов`язання у зв`язку із певними обставинами.

Отже на думку апеляційного суду, зменшення судом першої інстанції заявленої позивачем до стягнення пені до суми 1000 грн повною мірою відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Такий висновок суду не порушує балансу інтересів сторін та не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 Цивільного кодексу

Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи установлені місцевим господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення пені до 1000 грн.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідач у відзиві на апеляційну скаргу фактично виклав свої доводи та заперечення, які зводяться до незгоди останнього із прийнятим судом першої інстанції рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Проте, як вже було зазначено вище, в силу приписів ст. 269 ГПК України дана справа переглядається виключно в межах доводів та вимог за апеляційною скаргою, у відповідності до яких позивач висловив свою незгоду з оскаржуваним рішенням лише в частині зменшення судом першої інстанції розміру заявленої до стягнення пені.

Відповідач своїм правом на звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, у разі незгоди із рішенням місцевого господарського суду, не скористалось. А тому, доводи відповідача, які наведені у відзиві на апеляційну скаргу та стосуються його незгоди з оскаржуваним рішенням, колегією суддів залишаються поза увагою.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2023 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2023 у справі №916/3207/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.06.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.