ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2023 р. Справа№ 910/1539/21 (910/20997/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Сотнікова С.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання: Гуньки О.В.,

та представників сторін:

від ПрАТ «Росава» - Забарін А.Ф. - ордер;

від ТОВ « 3В Ріелті» - Логвиненко О.С. - ордер;

від ПрАТ «F & C REALTY» - Лакуста О.І. - ордер,

розглянувши матеріали апеляційної скарги директора іноземного підпрозглянувши матеріали апеляційної скарги приватного акціонерного товариства «Росава»

на рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року

(повний текст складено 17.02.2023 року)

у справі № 910/1539/21(910/20997/21) (суддя Пасько М.В.)

за позовом приватного акціонерного товариства «Росава»

до товариства з обмеженою відповідальністю « 3В Ріелті», приватного акціонерного товариства «F & C REALTY» та товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП»

про визнання недійсними правочинів боржника в межах справи № 910/1539/21

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі № 910/1539/21(910/20997/21) відмовлено в задоволенні позову повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, приватне акціонерне товариство «Росава» (надалі по тексту - ПрАТ «Росава», апелянт, позивач) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд витребувати:

- від приватного нотаріуса Мамай І.В. засвідчену належним чином копію договору про розірвання іпотечного договору № 3716/0415 від 30.04.2015 року, що був укладений 21.12.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю « 3В Ріелті» (надалі - по тексту ТОВ« 3В Ріелті», відповідач 1) та приватним акціонерним товариством «F & C REALTY» (надалі по тексту - ПрАТ «F & C REALTY», відповідач 2) серія та номер: 2049, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В.;

- від приватного нотаріуса Зими Н.Ф. засвідчену належним чином копію іпотечного договору № 3716/0415 від 30.04.2015 року, серія та номер: 655, засвідчений приватним нотаріусом Зимою Н.Ф., укладений між публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» (надалі по тексту - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») та ПрАТ «F & C REALTY»;

- від ТОВ « 3В Ріелті», ПрАТ «F & C REALTY», товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» (надалі по тексту - ТОВ«КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП», відповідач 3) засвідчені належним чином копії:

- договору про розірвання іпотечного договору № 3716/0415 від 30.04.2015 року, що був укладений 21.12.2018 року між ТОВ «3В Ріелті» та ПрАТ «F & C REALTY»;

- іпотечного договору № 3716/0415 від 30.04.2015 року, що був укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ПрАТ «F & C REALTY».

Скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі № 910/1539/21(910/20997/21) та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «Росава» задовольнити в повному обсязі, а саме: визнати недійсним договір про розірвання іпотечного договору № 3716/0415 від 30.04.2015 року, що був укладений 21.12.2018 року між ТОВ « 3В Ріелті» та ПрАТ «F & C REALTY».

Застосувати наслідки недійсності правочинів:

- припинити право іпотеки товариства з обмеженою відповідальністю "Кредіт Інвестмент Груп" на будівлю, офісний центр (літ. "А"), що розташований за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. № 62, загальною площею 3115,0 кв.м, реєстраційний номер нерухомого майна - 91;

- скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права іпотеки № 44795231 від 22.12.2018 року;

- скасувати рішення державного реєстратора про обтяження нерухомого майна (іпотека) № 44794088 від 22.12.2018 року;

- визнати право іпотеки за ТОВ « 3В Ріелті» на будівлю, офісний центр (літ. "А"), що розташований за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. № 62, загальною площею 3115,0 кв.м, реєстраційний номер нерухомого майна - 91;

- скасувати рішення державного реєстратора про припинення права іпотеки № 44779453 від 21.12.2018 року;

- скасувати рішення державного реєстратора про припинення обтяжень нерухомого майна (іпотека) № 44779035 від 21.12.2018 року.

Також апелянт в апеляційній скарзі клопоче про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтуваннях апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. 2, ст. 7, ст. 13, ст. 182, ст. 236 та ст. 238 Господарського процесуального кодексу України.

На думку апелянта місцевим судом не наведено мотивів відхилення доречних аргументів позивача, на які останній посилався в обґрунтування підстав своїх вимог, не дотримано вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, а саме: передчасно закрито підготовче засідання у даній справі; не виконано всіх визначених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України дій, необхідних для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті; не вжито до відповідачів заходи процесуального примусу, незважаючи на невиконання ними 2-х ухвал суду про витребування доказів.

Також на думку апелянта, місцевий суд не врахував завдання господарського судочинства, яке превалює над усіма іншими міркуваннями в господарському процесі, а лише з одних формальних міркувань залишив без розгляду клопотання ПрАТ «Росава» про витребування копії оскаржуваного правочину в нотаріусів, та як наслідок виніс судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Росава», з огляду на відсутність копії оскаржуваного договору в матеріалах справи.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції передчасно закрито підготовче судове засідання, не вжито всіх заходів спрямованих на забезпечення повного, всебічного розгляду справи.

Апелянт вважає, що відповідно до Договору від 21.12.2018 року про розірвання іпотечного договору № 3716/0415 від 30.04.2015 року ТОВ «ЗВ Ріелті» відмовилося від власних майнових вимог. Така відмова боржника підпадає під критерії недійсності правочину, встановлені ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Однак, місцевим судом не спростовано наявність підстав для застосування до цих правовідносин, які виникли у справі ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства. Не враховано, зокрема, обставини укладення ТОВ «3В Ріелті» в 3-х річний строк до відкриття судом провадження у справі про банкрутство; договору, яким засвідчено відмову боржника від власних майнових прав на іпотеку; наслідки укладення цього правочину для кредиторів боржника щодо можливості задовольнити свої вимоги за рахунок цього іпотечного майна, від якого відмовилось « 3В Ріелті».

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2023 року апеляційну скаргу ПрАТ «Росава» передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Сотнікова С.В., Остапенка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 року витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1539/21(910/20997/21) за позовом ПрАТ «Росава» до ТОВ « 3В Ріелті», ПрАТ «F & C REALTY» та ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» про визнання недійсними правочинів боржника в межах справи № 910/1539/21 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ПрАТ «Росава» на рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі № 910/1539/21(910/20997/21) до надходження матеріалів справи № 910/1539/21(910/20997/21) до Північного апеляційного господарського суду.

30.01.2023 року від господарського суду міста Києва на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 року надійшли матеріали справи № 910/1539/21(910/20997/21) за позовом ПрАТ «Росава» до ТОВ « 3В Ріелті», ПрАТ «F & C REALTY» та ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» про визнання недійсними правочинів боржника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 року апеляційну скаргу ПрАТ «Росава» на рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі № 910/1539/21(910/20997/21) залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2023 року поновлено ПрАТ «Росава» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі № 910/1539/21(910/20997/21). Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Росава» на рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі № 910/1539/21(910/20997/21). Розгляд апеляційної скарги ПрАТ «Росава» призначено на 07.06.2023 року. Зобов`язано учасників справи надати відомості: чи є учасником справи юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація; громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації. Вирішено інші процесуальні питання.

25.04.2023 року до апеляційної інстанції від представника ТОВ « 3В Ріелті» на виконання вимог ухвали суду від 14.04.2023 року надійшли пояснення, в яких представником зазначено, що ТОВ « 3В Ріелті» є учасником справи № 910/1539/21(910/20997/21) та має статус відповідача. Товариство створено та зареєстровано відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником його є ОСОБА_1 , громадяним України, що зареєстрований та проживає в місті Києві та який має 100% статутного фонду товариства.

Також 25.04.2023 року до апеляційної інстанції від представника ТОВ « 3В Ріелті» надійшов відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «Росава», в якому останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін.

В поданому відзиві представник посилаючись на постанову Верховного Суду від 06.10.2022 року у справі №925/593/21 зазначає, що до суду може звернутися особа, чиє право порушено. Право ПрАТ «Росава» оспорюваним договором, стороною якого воно не є, не порушено.

Представник зазначає, що процедура банкрутства є унікальним процесом, який характеризується специфічним складом учасників, кожен з яких вступаючи в провадження у справі наділяється особливими процесуальними правами та обов`язками, зумовленими характером відносин неспроможності. Передусім це спричинено особливістю провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників, стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

Відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор вправі і зобов`язаний вчинити дії щодо повернення майна боржника, що знаходиться у третіх осіб у його ліквідаційну масу, тоді як кредитор відповідно до положень Кодексу не наділений таким правом з метою повернення майна у ліквідаційну масу боржника.

Водночас кредитор боржника може мати похідний інтерес у поверненні майна до ліквідаційної маси боржника, який може реалізовуватися в межах процедури банкрутства боржника, де ліквідація боржника здійснюється під контролем кредиторів, зокрема, контролем за вжитими ліквідатором заходами у ліквідаційній процедурі.

Таке регулювання пояснюється тим, що повноваженнями звертатися з відповідним позовом має наділятися той, хто не тільки має похідний інтерес у позові, а й при цьому має можливість ефективно захищати права позивача. Таким суб`єктом в даному випадку є ліквідатор боржника.

Водночас не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва постраждалого, у цьому разі, боржника.

Таким чином, на думку представника відповідача 1, позивач не довів порушення його права чи безпосереднього законного інтересу, а тому він є неналежним позивачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови в позові.

07.06.2023 року через відділ документообігу суду від ПрАТ «F & C REALTY» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить суд залишити рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі №910/1539/21(910/20997/21) без змін, апеляційну скаргу ПрАТ «Росава» - без задоволення. Клопотання ПрАТ «Росава» про витребування доказів залишити без розгляду.

В обґрунтуваннях поданого клопотання представник ПрАТ «F & C REALTY» зазначає, що господарський суд міста Києва у повній відповідності до норм чинного законодавства відмовив у задоволенні позову, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду та впродовж судового провадження в суді грубо порушував норми процесуального права.

Що стосується клопотання позивача про витребування доказів, то представник ПрАТ «F & C REALTY» зазначає, що таке клопотання мало бути заявлене позивачем тільки в суді першої інстанції і тільки разом з подачею до суду позовної заяви.

Крім того, представник ПрАТ «F & C REALTY» вважає, що позивачем в порушення ст. 269 Господарського процесуального кодексу України подано до суду апеляційної інстанції разом із апеляційною скаргою, в якості додатків роздруківки невідомого походження, побудовані за ними схеми, а також копії договорів невідомого походження.

Представник ПрАТ «F & C REALTY» вважає, що такі додатки не можуть взагалі бути розглянуті судом, оскільки вони навіть не засвідчені підписом уповноваженого представника позивача, як того вимагають приписи ст. 91 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, представник ПрАТ «F & C REALTY» вважає, що судом першої інстанції в повному обсязі з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, усі висновки, викладені в оскаржуваному рішенні відповідають обставинам справи, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2023 року розгляд справи №910/1539/21(910/20997/21) відкладено на 14.06.2023 року та вирішено інші процесуальні питання.

13.06.2023 року на електронну адресу суду від розпорядника майна ТОВ «ЗВ Ріелті» арбітражного керуючого Темчишина В.П. надійшли пояснення по справі, в яких останній просить суд апеляційної інстанції залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі №910/1539/21(910/20997/21), а апеляційну скаргу ПрАТ «Росава» - без задоволення, оскільки на його думку, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову ПрАТ «Росава» про визнання недійсними правочинів в межах справи про банкрутство №910/1539/21.

14.06.2023 року на електронну адресу суду від представника апелянта надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому представник просить суд долучити до матеріалів справи копії листа від 07.03.2023 року, копію договору №18/1 про надання юридичної допомоги від 06.03.2023 року, копію акту приймання-передачі документів до договору №18/1 про надання юридичної допомоги від 06.03.2023 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 року в задоволенні клопотання ПрАТ «Росава» про витребування доказів відмовлено.

14.06.2023 року представники сторін, які з`явились в судове засідання надали усні пояснення по справі.

Представники відповідача -3 та арбітражний керуючий Темчишин В.П. в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, арбітражний керуючий подав клопотання про розгляд справи без його участі, в зв`язку з викладеним та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе прийняти рішення за відсутності їх представників.

В судовому засіданні 14.06.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/1539/21 про банкрутство ТОВ « 3В Ріелті».

ПрАТ «Росава» звернулося до місцевого суду з позовною заявою про визнання недійсними правочинів боржника в межах справи № 910/1539/21.

В поданій позовній заяві позивач просив суд: - визнати недійсним договір про розірвання іпотечного договору № 3716/0415 від 30.04.2015 року, що був укладений 21.12.2018 року між ТОВ « 3В Ріелті» та ПрАТ «F & C REALTY»; - припинити право іпотеки ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» на будівлю, офісний центр (літ. "А"), що розташований за адресою: місто Київ, бульвар Шевченка Тараса, будинок № 62 (шістдесят два), загальною площею 3.115,0 (три тисячі сто п`ятнадцять цілих) кв.м, реєстраційний номер нерухомого майна - 91; - скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрації права іпотеки № 44795231 від 22.12.2018 року; - скасувати рішення державного реєстратора про обтяження нерухомого майна (іпотека) № 44794088 від 22.12.2018 року; - визнати право іпотеки за ТОВ « 3В РІЕЛТІ» на будівлю, офісний центр (літ. "А"), що розташований за адресою: місто Київ, бульвар Шевченка Тараса, будинок № 62 (шістдесят два), загальною площею 3.115, 00 кв.м, реєстраційний номер нерухомого майна - 91; - скасувати рішення державного реєстратора про припинення права іпотеки №44779453 від 21.12.2018 року; - скасувати рішення державного реєстратора про припинення обтяження нерухомого майна (іпотека) № 44779035 від 21.12.2018 року; - стягнути солідарно з ТОВ «ЗВ РІЕЛТІ», ПрАТ «F & C REALTY» та ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» на користь ПрАТ «Росава» суму сплаченого судового збору в розмірі 18 160,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Договору від 21.12.2018 року про розірвання іпотечного договору № 3716/0415 від 30.04.2015 року ТОВ «ЗВ Ріелті» відмовилося від власних майнових вимог, а саме від своїх прав звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості боржника за основним договором.

Таким чином, на підставі викладеного вище, позивач стверджує, що ТОВ «ЗВ Ріелті» здійснило правочин внаслідок чого стало неплатоспроможним та виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, що у відповідності до ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі № 910/1539/21(910/20997/21) відмовлено в задоволенні позову повністю.

Місцевий суд обґрунтовуючи прийняте рішення зазначив, що до позовної заяви не додано копію договору, який позивач просить визнати недійсним, а тому суд позбавлений можливості дослідити доказ безпосередньо, а ТОВ «ЗВ Ріелті» з об`єктивних причин не може подати копію суду, оскільки директор товариства Любченко С. В. проходить службу в ЗСУ (докази містяться в матеріалах справи) і у представника відсутній доступ до документів ТОВ «ЗВ Ріелті».

При цьому, судом першої інстанції залишено без розгляду клопотання позивача про витребування доказів, з підстав заявлення такого клопотання поза межами встановлених строків.

Також судом зазначено, що з доданого до позову позивачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно суду вдалося встановити, що згідно ухвали Київського апеляційного суду від 09.12.2020 року на майно: приміщення по бул. Шевченка, 62 в м. Києві накладено арешт в кримінальному провадженні і обтяження накладене в інтересах Державного бюро розслідувань, що на думку місцевого суду робить неможливим застосування наслідків недійсності правочинів, визнання право іпотеки за ТОВ «ЗВ Ріелті», здійснення реєстраційних дій реєстратором в разі задоволення позову судом.

Зазначене рішення і переглядається судом апеляційної інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «Росава» слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі № 910/1539/21(910/20997/21) залишити без змін, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, підставою для визнання недійсними договорів позивач визначає те, що розірванням Іпотечного договору №3716/0415 від 30.04.2015 року ТОВ « 3В Ріелті» фактично відмовилось від власних майнових вимог, що призвело до зменшення можливостей кредиторів боржника задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна ТОВ « 3В Ріелті».

Позивач стверджує, що вищезазначений договір про розірвання Іпотечного договору від 21.12.2018 року підлягає визнанню недійсним на підставі спеціальної норми закону - ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора з підстав, зокрема, коли боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог.

Позивач зазначає, що ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства регулює відносини, що виникли між боржником, кредиторами та іншими особами з приводу дій боржника, вчинені в період до порушення справи про банкрутство або після порушення справи про банкрутство. Вказана стаття визначає підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

У ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що можуть визнаватися недійсними не лише правочини, але й спростовуватися майнові дії боржника. Майнові дії боржника - це вид юридичних дій, як - то вчинки, що здійснені боржником або від імені боржника і мають матеріальний вираз у формі документу будь-якого правочину, розпорядчого документу, акту, пов`язаного з волевиявленням боржника як суб`єкта правовідносин на відчуження майнових активів боржника або відмову від них.

Отже, позивач вважає, що спростування майнових дій виступає як заперечення, відхилення, оспорення фактичних даних чи обставин, що визначають правомірність майнових дій боржника, та може мати форму визнання недійсними (незаконними, нечинними) дій боржника, які вчинені на підставі рішень власника або його органів управління.

Статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства встановлені підстави для визнання недійсними правочинів, вчинених боржником у підозрілий період, наслідком яких стала його неспроможність або неможливість виконання ним зобов`язань перед кредиторами.

Оскільки період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника, у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня відкриття справи про його банкрутство, є підозрілим періодом, а правочини (договори) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Кодексі строку, тому будь-який правочин боржника може бути визнаний недійсним на підставі наведеної норми із застосуванням наслідків передбачених цією нормою.

Водночас, інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство , наприклад, контрагентів боржника.

Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що оскільки договір про розірвання Іпотечного договору №3716/0415 від 30.04.2015 року вчинений боржником менше ніж за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, існує вся сукупність підстав для визнання недійсним на підставі ч. 2 ст. Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідачі заперечують щодо тверджень позивача та зазначають, що останнім не доведено факту завдання збитків ПрАТ «Росава» укладеним договором, так і підстав, передбачених ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, що дають підстави визнати договір про розірвання Іпотечного договору №3716/0415 від 30.04.2015 року, що був укладений 21.12.2018 року між ТОВ « 3В Ріелті» та ПрАТ «F & C REALTY» недійсним.

Також відповідачі зазначають, що заявником не надано самого Договору, який він просить визнати недійсним, тому не можливо перевірити, викладені у заяві про визнання правочину недійсним, обставини.

З підстав відсутності в матеріалах справи договорів і суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів зважає на доводи і позивача щодо наявності підстав для визнання оспорюваного договору недійсним і на заперечення відповідачів надані по суті заявленого позову, при цьому наголошує на наступному.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України).

Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.03.2023 року у справі №910/6210/20.

Також близький за змістом висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 року у справі №909/722/14 та від 01.07.2021 року у справі №46/603.

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - апелянта) (подібні за змістом висновки щодо застосування ст. 269 Господарського процесуального кодексу України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 року у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 13.01.2021 у справі №10/Б-921/1442/2013, від 01.03.2023 року у справі №910/6210/20).

Принцип рівності сторін у судовому процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Прийняття апеляційним судом доказів, без встановлення й оцінки обов`язкових за ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передумов, крім порушення відповідних процесуальних приписів, матиме наслідком недотримання принципів рівності учасників процесу і змагальності сторін, принципу правової визначеності в аспекті однозначності та передбачуваності правозастосування.

Таким чином, підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є подання заявником належних доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачем до апеляційної скарги подано незасвідчені ксерокопії неналежної якості Іпотечного договору №3716/0415 від 30.04.2015 року, договору про відступлення права вимоги від 04.06.2018 року, договору про розірвання Іпотечного договору №3716/0415 від 30.04.2015 року, укладеного 21.12.2018 року та договору іпотеки від 21.12.2018 року.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Частиною 2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Відповідно до ч. 4 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що подані скаржником до апеляційної скарги ксерокопії договорів не відповідають вимогам Господарського процесуального кодексу України та не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів.

При цьому слід зазначити, що при розгляді справи в суді першої інстанції були відсутні вказані ксерокопії та оцінка ним не надавалась.

При цьому, скаржником подано клопотання про витребування доказів, а саме: Іпотечного договору №3716/0415 від 30.04.2015 року та договору про розірвання Іпотечного договору №3716/0415 від 30.04.2015 року, укладеного 21.12.2018 року.

В обґрунтування клопотання про витребування доказів судом апеляційної інстанції скаржником зазначено, що місцевим судом передчасно закрито підготовче судове засідання у даній справі; не виконано всіх визначених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України дій, необхідних для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Так, згідно ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в ч. ч. 2 та 3 ст. 80 цього Кодексу.

Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Апеляційним судом встановлено, що разом з позовом копії доказів, які апелянт просить витребувати, подані не були, не було і подано клопотання про їх витребування.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що клопотання про витребування доказів у відповідачів - ТОВ « 3В Ріелті» та ПрАТ «F & C REALTY» подано позивачем до місцевого суду лише через 9 місяців після подачі позову та після того, як місцевий суд, ухвалою від 21.07.2022 року витребував зазначені договори у ПАТ «Місто Банк» та ПрАТ «F & C REALTY» і відклав підготовче засідання на 18.08.2022 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.08.2022 року місцевий суд клопотання боржника задовольнив та фактично вдруге зобов`язав сторін надати суду належним чином засвідчені копії договорів та відклав підготовче засідання на 08.09.2022 року.

08.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні 08.09.2022 року був присутній представник позивача, однак клопотань стосовно витребування доказів у приватного нотаріуса Мамай І.В та приватного нотаріуса Зими Н.Ф. не заявляв.

В подальшому, 13.10.2022 після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від позивача надійшло клопотання про витребування доказів від приватного нотаріуса Мамай І.В. та приватного нотаріуса Зими Н.Ф., обґрунтоване тим, що приватні нотаріуси не надали відповіді у п`ятиденний строк на адвокатські запити від 28.09.2022 року (направлені після закриття підготовчого провадження).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року клопотання позивача про витребування доказів залишено без розгляду з підстав не подання позивачем зазначеного клопотання у строки встановлені ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, твердження апелянта про те, що місцевим судом передчасно закрито підготовче судове засідання у даній справі; не виконано всіх визначених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України дій, необхідних для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки відповідні докази позивач мав подати до суду першої інстанції разом з позовною заявою чи під час підготовчого провадження в суді першої інстанції у встановлені Господарським процесуальним кодексом України строки.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, цього позивачем зроблено не було.

Лише 27.07.2022 року, майже через 9 місяців після подання позову, позивачем направлено адвокатські запити до відповідачів щодо отримання належним чином засвідчених копій договорів, до нотаріусів - 28.09.2022 року, після закриття підготовчого провадження

Апелянтом не наведено поважних причин на обґрунтування неможливості вчасно запитати, отримати та подати відповідні докази до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, до суду першої інстанції у строки та порядку, що встановлені нормами Господарського процесуального кодексу України.

В зв`язку з чим суд першої інстанції підставно залишив клопотання позивача без розгляду.

За викладених обставин відсутні підстави і у суду апеляційної інстанції для задоволення клопотання позивача, витребування нових доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що вчинення апеляційним судом дій направлених на витребування доказів у сторін або третіх осіб в будь-якому випадку буде мати наслідком їх дослідження та врахування при прийнятті рішення, тобто прийняття нових доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, що як було вказано вище може мати місце лише за виняткових обставин.

Апелянтом наявності таких обставин не доведено. До закінчення судом першої інстанції підготовчого провадження скаржник мав можливість повідомити суд про вчинення ним дій направлених на отримання вказаних доказів та заявити клопотання про витребування вказаних доказів у третіх осіб, але в межах встановлених строків не зробив цього. В даному випадку вчинення чи не вчинення відповідних процесуальних дій (отримання доказів) залежало виключно від волі скаржника, об`єктивних перешкод для вчинення цих дій в суді апеляційної інстанції не доведено.

В зв`язку з чим, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 року було відмовлено в задоволенні клопотання ПрАТ «Росава» про витребування доказів.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі №910/1539/21(910/20997/21) прийнято відповідно до норм чинного законодавства, а відтак підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Росава" на рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі №910/1539/21(910/20997/21) - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі №910/1539/21(910/20997/21) - залишити без змін.

3.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4.Справу №910/1539/21(910/20997/21) повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано 26.06.2023 року

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді С.В. Сотніков

О.М. Остапенко