ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2023 року м.Дніпро Справа № 904/2372/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії

головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Коваль Л.А. , Чередко А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" на додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023 (суддя Золотарева Я.С.)

у справі №904/2372/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК ІНДУСТРІЯ", м. Хорол, Полтавська обл.

до Комунального підприємства "ШВИДКІСНИЙ ТРАМВАЙ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості в розмірі 203 016,51 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК ІНДУСТРІЯ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства "ШВИДКІСНИЙ ТРАМВАЙ" та просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 203 016,51 грн з яких: основний борг у розмірі 147 236,16 грн, 3% річних у розмірі 8 605,35 грн, інфляційні втрати у розмірі 47 175,00 грн та судові витрати.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2022 у справі №904/2372/22 позов задоволено, стягнуто з Комунального підприємства "ШВИДКІСНИЙ ТРАМВАЙ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК ІНДУСТРІЯ" 3% річних у розмірі 74,12 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 284,82 грн та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Додатковим рішенням від 06.02.2023 у справі №904/2372/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК ІНДУСТРІЯ" про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "ШВИДКІСНИЙ ТРАМВАЙ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК ІНДУСТРІЯ" витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись з вказаним додатковим рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати додаткове рішення від 06.02.2023 у справі №904/2372/22 та ухвалити в частині відмови нове рішення, яким задовольнити заяву та стягнути з КП "Швидкісний трамвай витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. Окрім того апелянт просить провести розгляд справи за участі представника позивача.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу судом не було обґрунтовано неспіврозмірність гонорару адвоката складності справи та обсягу наданих послуг наведено лише три аргументи: 1) справа не є складною; 2) розгляд справи відбувався у спрощеному порядку без виклику сторін; 3) категорія справи поставка, що не потребувало вивчення судової практики. Позивач разом з позовною заявою надав до суду допустимі, достатні і належні докази, щодо розміру витрат позивача на професійну правничу (правову) допомогу у загальній сумі 25 000,00 грн. (15 000,00 грн. вже сплачені та 10 000,00 грн., які підлягають до сплати («гонорар успіху»). Вартість послуг визначена у п. 3.1. Договору №42 від 01.08.2022, згідно якого представництво інтересів Клієнта у суді першої інстанції складає фіксовану суму у розмірі 15 000,00 грн. (без ПДВ). Пунктом 3.2. Договору передбачено, що в разі якщо буде досягнуто мету представництва (ухвалено судове рішення про стягнення з КП "ШВИДКІСНИЙ ТРАМВАЙ" заборгованості за договором поставки №6045 від 02 березня 2020 року), клієнт додатково сплачує Бюро гонорар в розмірі 10 000,00 грн. (без ПДВ) протягом 60 днів з дня ухвалення рішення судом першої інстанції. Суд першої інстанції не дослідив належним чином наведені вище докази та дійшов до помилкових висновків щодо обсягу наданих позивачу Адвокатським бюро «Антона Потерайла» послуг та неспіврозмірності розміру гонорару складності справи та витраченому часу. Частина 5 статті 126 ГПК України визначає, що суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте відповідач у відзиві на позовну заяву вказав лише про оплату основного боргу і частини нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, однак ні клопотання щодо зменшення витрат на правничу (правову) допомогу, ні інших документів із запереченнями та доказами на їх підтвердження не надавав. Доказів звернення відповідача до суду першої інстанції з відповідним клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з наданням розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до даної справи, відповідач суду не надав. Сума 15 000,00 грн. є фіксованою та не залежить від часу, витраченого адвокатом на вчинення усіх необхідних дій з підготовки справи до розгляду. Фіксована сума гонорару адвоката вона на те і виражена у твердій сумі, щоби не залежати від витраченого адвокатом часу на вчинення певних дій, а визначається між Клієнтом і адвокатом з урахуванням складності справи, кваліфікації адвоката, майнового стану Клієнта, інших істотних та важливих обставин. На думку позивача, з урахуванням обсягу виконаної роботи, розміру гонорару не є завищеним. Незначна ціна позову не може бути підставою для позбавлення позивача права на правничу допомогу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №904/2372/22 передано для розгляду колегії у складі: головуючого судді Мороза В.Ф., суддів: Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" на додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023 у справі №904/2372/22 у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Комунальним підприємством "ШВИДКІСНИЙ ТРАМВАЙ" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги та зазначає, що законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, про які зазначив господарський суд в своєму рішенні. Відповідач вважає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Окрім того апелянт приходить до хибного висновку, про те що суд на власний розсуд та без відповідного клопотання іншої сторони зменшив розмір гонорару на правову допомогу. У відзиві на позовну заяву КП "Швидкісний трамвай" заперечувало проти позовних вимог стосовно судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (витрат на правову допомогу), а також витрати які планує понести після ухвалення судового рішення, та наголошувало на тому, що вважає такі витрати завищеними та безпідставними, враховуючи, що справа про стягнення заборгованості в суді першої інстанції розглядалась в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, крім того, відповідачем добровільно сплачено основну суму заборгованості та штрафні санкції в повному обсязі. Зазначені обставини свідчать про безпідставність і необґрунтованість суми витрат на правову допомогу, які позивач поніс у зв`язку розглядом справи або планує понести після ухвалення судового рішення у справі. Крім того, оскільки сума позовних вимог щодо заборгованості за договором поставки №6045 від 02.03.2020 відповідачем сплачена в добровільному порядку, у позивача відпадає необхідність в подальшому після винесення рішення нести будь-які витрати, пов`язані із примусовим виконанням судового рішення. Враховуючи вищенаведене, комунальне підприємство "Швидкісний трамвай" просить відмовити у задоволені апеляційної скарги та залишити додаткове рішення Господарського суду по справі № 904/2372/22 без змін, оскільки вважає що дане рішення винесене у відповідності із нормами чинного законодавства України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку зі звільненням з посади судді Кузнецова В.О. - члена колегії суддів, справу №904/2372/22 передано колегії у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Розглянувши клопотання апелянта щодо призначення у справі судового засідання колегія не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Разом з тим частиною 6 ст. 252 ГПК України передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, враховуючи, що справа №904/2372/22 розглядалась в порядку спрощеного провадження, є малозначною, наявність необхідних доказів в матеріалах справи та характер спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність підстав для розгляду даної справи з повідомленням учасників справи.

Окрім того суд враховує, що учасники справи не позбавлені були права подавати свої пояснення та заперечення щодо обставин справи у письмовій формі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення з Комунального підприємства "ШВИДКІСНИЙ ТРАМВАЙ" 203 016,51 грн з яких: основний борг у розмірі 147 236,16 грн, 3% річних у розмірі 8 605,35 грн, інфляційні втрати у розмірі 47 175,00 грн та судові витрати.

Під час розгляду справи позивачем було двічі подано заяви про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до яких просив стягнути з відповідача 57 139,29 грн, з яких: 3% річних у розмірі 8 679,47 грн, інфляційні втрати у розмірі 48 459,82 грн. та остаточну суму в розмірі 1 358,94 грн, з яких: 3% річних у розмірі 74,12 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 284,82 грн.

Вказані заяви подавалися з підстав часткової оплати відповідачем заявлених до стягнення сум.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2022 у справі №904/2372/22 позов задоволено, стягнуто з Комунального підприємства "ШВИДКІСНИЙ ТРАМВАЙ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК ІНДУСТРІЯ" 3% річних у розмірі 74,12 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 284,82 грн та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Представником позивача було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн., які складаються з фіксованої вартості наданих послуг в суді першої інстанції у розмірі 15 000,00 грн. та 10 000,00 грн гонорару, які замовник повинен сплатити протягом 60 днів з дня ухвалення рішення судом першої інстанції.

Додатковим рішенням від 06.02.2023 у справі №904/2372/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК ІНДУСТРІЯ" про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "ШВИДКІСНИЙ ТРАМВАЙ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК ІНДУСТРІЯ" витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

В обґрунтування додаткового рішення господарський суд зазначив, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співрозмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому стягнення адвокатських витрат у зазначеній позивачем сумі не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості. Справа не є складною, її розгляд відбувався у спрощеному порядку без виклику сторін. Категорія справи поставка, що не потребувало вивчення судової практики тощо.

Заперечуючи проти прийнятого судом додаткового рішення апелянт зазначає, що судом належним чином не було досліджено надані позивачем докази понесення витрат на правничу допомогу та не було обґрунтовано неспіврозмірність гонорару адвоката складності справи та обсягу наданих послуг.

Щодо викладених обставин колегія зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною 3 ст. 124 ГПК України передбачено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог,

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем на підтвердження понесених витрат надано Договір про надання правничої (правової) допомоги № 42 від 01.08.2022, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК ІНДУСТРІЯ" (клієнт) та Адвокатським бюро "Антона Потерайла" (бюро), згідно пункту 1.1 якого встановлено, що клієнт доручає, а бюро зобов`язується надати клієнту (правову) допомогу в обсязі і на умовах, встановлених цим договором, відповідно до Конституції України та Закону України "Про адвокатську діяльність".

В пункті 1.2 Договору встановлено, що Бюро зобов`язується надати наступну правову (правничу) допомогу:

- надання усних та письмових консультацій з господарського права та процесу;

- підготовка, складання, підпис та подача позовної заяви ТОВ «Торговий дім «ПК Індустрія» до КП «Швидкісний трамвай» про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за договором поставки №6045 від 02.03.2020;

- представництво інтересів клієнта в усіх судах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, а також в органах державної виконавчої служби, в усіх державних, громадянських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності;

- складання позовної заяви, заяв клопотань, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, що спрямовані на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню у разі порушення.

Детальний опис наданої правової (правничої) допомоги вказується Бюро в Акті здачі-прийому наданих послуг (п.1.3 Договору).

Згідно пункту 3.1 Договору, вартість послуг бюро з представництва інтересів клієнта у суді першої інстанції складає фіксовану суму у розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3.2 Договору, в разі якщо буде досягнуто мету представництва (ухвалено судове рішення про стягнення з КП "ШВИДКІСНИЙ ТРАМВАЙ" заборгованості за договором постачання № 6045 від 02.03.2020), клієнт додатково сплачує бюро гонорар в розмірі 10 000,00 грн протягом 60 днів з дня ухвалення рішення судом першої інстанції.

В матеріали справи надано Акт здавання-прийому наданої правничої (правової) допомоги від 03.08.2022, згідно якого виконавець виконав, а замовник прийняв надану професійну правничу (правову) допомогу за договором, а саме:

1.1 підготовка, складання, підпис та відправка позовної заяви з додатками до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення заборгованості, інфляційний втрат та 3% річних за договором поставки №6045 від 02.03.2020: фіксована сума 15 000,00 грн. без ПДВ, а саме:

1.1.1 аналіз документів - 1 година;

1.1.2 складання тексту позовної заяви - 3 години;

1.1.3 підготовка розрахунків 3% річних, інфляційних втрат - 4 години;

1.1.4 збір, оформлення доказів та друк додатків до позову, відправка позовної заяви з додатками на адресу відповідачам та до суду - 1 година.

Загальна вартість наданої професійної (правової) допомоги складає 15 000,00 грн.

Позивачем додано платіжне доручення №665 від 03.08.2022 про сплату останньому 15 000,00 грн.

Разом з тим за змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії/бездіяльність) обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у додатковій постанові від 05.08.2019 у справі № 911/1563/18, зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Отже в силу приписів ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, саме на сторону яка не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу та яка заперечує їх розмір покладається обов`язок доведення неспівмірності таких витрат.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував щодо розміру витрат на правничу допомогу, зазначив, що заявлена сума є завищеною та безпідставною, оскільки справа розглядалася в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, відповідачем добровільно сплачено основну суму заборгованості та штрафні санкції в повному обсязі, а тому у відповідача не виникає необхідності в подальшому після винесення рішення нести будь-які витрати пов`язані з примусовим виконанням судового рішення. З огляду на викладені обставини, відповідач просив розглянути питання щодо зменшення витрат на правову допомогу та пропорційно розподілити судовий збір, враховуючи той факт, що основна частина позовних вимог була сплачена до відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Господарський суд оцінивши надані в матеріали справи докази, врахувавши, що справа не є складною, її розгляд відбувався у спрощеному порядку без виклику сторін, категорія справи поставка, що не потребувало вивчення судової практики дійшов висновку, що обґрунтованою, розумною та співрозмірною є сума витрат у розмірі 5 000,00 грн.

Колегія погоджується з висновками господарського суду щодо наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, вважає їх правильними та такими що прийняті з урахуванням обставин у справі.

Щодо доводів апеляційної скарги, апеляційний господарський суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Як вже було зазначено, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Згідно із положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 30 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд вказує, що з аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та/або погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 вказано Закону, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Дослідивши наданий в матеріали справи Акт здавання-прийому наданої правничої (правової) допомоги від 03.08.2022 колегія зазначає, що вказаним актом визначені обсяги робіт, із зазначенням витраченого часу, які надавалися протягом 9 годин, зокрема, аналіз документів - 1 година, складання тексту позовної заяви - 3 години, підготовка розрахунків 3% річних, інфляційних втрат - 4 години, збір, оформлення доказів та друк додатків до позову, відправка позовної заяви з додатками на адресу відповідачу та суду - 1 година.

Проте з урахуванням того що справа є типовою, фактично вимоги ґрунтувалась на дослідженні договору, що не вимагало значного часу на вивчення та аналіз судової практики вартість наданих послуг є значно завищеною.

При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited" проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Щодо погодження в договорі умов про сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, колегія зазначає, що вирішуючи наявність підстав для стягнення такої суми суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Правовідносини суду з кожним учасником процесу спрямовані на досягнення головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Апеляційний господарський вважає, що заявлений позивачем до стягнення «гонорар успіху» в розмірі 10 000,00 грн не відповідає критерію розумності, так як не має характеру необхідних дій, не містить обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату (справа не є складною, розглядалася в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, з характеру заявлених позовних вимог позитивний результат був очікуваним, а підготовка позову не вимагала великого обсягу правових знань та часу у кваліфікованого юриста (адвоката), тому його відшкодування з огляду на обставини даної справи матиме надмірний характер.

Отже враховуючи наявність заперечень відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, а також сплату сум заборгованості відповідачем в добровільному порядку, дотримуючись балансу інтересів сторін, беручи до уваги, що розмір витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, апеляційний господарський суд керуючись ст. ст. 126, 129 ГПК України, дійшов висновку про обґрунтованість висновків господарського суду про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначені критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Господарським судом було дотримано критерії визначені кодексом, які необхідно врахувати при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Враховуючи встановлені вище обставини, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянтом не доведено належними та допустимими доказами порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а додаткового рішення без змін.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023 у справі №904/2372/22 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області 06.02.2023 у справі №904/2372/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А.Коваль

Суддя А.Є.Чередко