РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.06.2023Справа № 910/2670/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом ІНФОРМАЦІЯ_1

до ІНФОРМАЦІЯ_2

про стягнення 233 106,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулось із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення пені у сумі 233 106, 50 грн. за прострочення строків поставки продукції за державним контрактом № ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем прострочено виконання зобов`язання за державним контрактом щодо своєчасного постачання продукції на 12 днів, що стало підставою для покладення на відповідача штрафних санкцій відповідно до п. 7.2 контракту.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.02.2023 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

28.03.2023 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував посилаючись на те, що фактично продукція поставлена 12.04.2022, а не 14.04.2022, як зазначає позивач у позовній заяві. Вказував, що затримка поставки продукції була пов`язана з затримкою в отриманні продавцем транзитних дозволів на перевезення товару територією третьої держави. Зазначав, що позивачем не доведено завдання збитків державі внаслідок прострочення виконання, розмір заявлених штрафних санкцій є надмірно великим, основна діяльність відповідача, який є державним підприємством - експортно-імпортні відносини на світовому ринку озброєнь, забезпечення обороноздатності України, стягнення штрафу у такому розмірі призведе до негативних наслідків господарської діяльності, невиконанні зобов`язань по інших державних контрактах, тому посилаючись на ці обставини заявляє про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій на 99% відповідно до ст. 233 ГК України.

04.04.2023 позивач подав відповідь на відзив, в якій проти викладених відповідачем у відзиві обставинах заперечував.

08.05.2023 відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких проти викладених позивачем у відповіді на відзив обставинах заперечував.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.03.2022 між позивачем (замовником) та відповідачем (виконавцем) укладено державний контракт на поставку (закупівлю) продукції № ІНФОРМАЦІЯ_3.

За умовами п. 1.1 контракту виконавець зобов`язався поставити замовнику продукцію, зазначену в специфікації (додаток № 1 до контракту), що поставляється з метою забезпечення відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності, обмеження конституційних прав і свобод людини, а замовник - прийняти та оплатити таку продукцію.

Згідно умов п.п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 контракту продукція поставляється Виконавцем Замовнику та передається Вантажоодержувачу в пункті перетину державного кордону (місця поставки). Поставка Виконавцем та приймання Вантажоодержувачем продукції за Контрактом здійснюється відповідно до комплекту технічної документації, що поставляється разом з продукцією, у місці поставки. Продукція передається Виконавцем та приймається Вантажоодержувачем згідно з товаросупровідними документами, технічною документацією, Сертифікатів якості, сертифікатами походження. Про час відвантаження продукції Виконавець повідомляє Вантажоодержувачу не пізніше ніж за 24 години до початку відвантаження. Датою виконання Виконавцем зобов`язань щодо поставки продукції є дата, зазначена в товаросупровідній документації або декларації, оформленій митним органом.

Згідно умов п. 4.1 контракту виконавець зобов`язується поставити продукції згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеного у специфікації, та надати замовнику документи згідно пункту 2.5 контракту.

Відповідно до умов специфікації продукції, що поставляється за державним контрактом встановлений строк поставки продукції до 01.04.2022.

Згідно з умовами п. 7.2 контракту за порушення терміну поставки продукції виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції, за кожен день прострочення поза встановлений контрактом термін поставки продукції.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що відповідачем порушено договірне зобов`язання за державним контрактом щодо своєчасної поставки продукції - до 01.04.2022, у зв`язку із чим заявлені вимоги про стягнення штрафних санкцій на підставі п. 7.2 контракту за період з 02.04.2022 по 13.04.2022 - 12 днів прострочення.

Заперечуючи проти позову відповідач заявив про відсутність своєї вини у простроченні, передачу позивачу продукції 12.04.2022, у зв`язку із чим не погоджується із розрахунком штрафних санкцій, які вважає надмірним тягарем для підприємства та просить зменшити їх розмір.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно умов п. 3.4 контракту датою виконання Виконавцем зобов`язань щодо поставки продукції є дата, зазначена в товаросупровідній документації або декларації, оформленій митним органом.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач всупереч договору своє зобов`язання зі своєчасної поставки продукції - до 01.04.2022 не виконав, здійснивши прострочення виконання зобов`язання на 10 днів, оскільки поставку здійснено 12.04.2022, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковою накладною № 149 від 12.04.2022, копією митної декларації № ІНФОРМАЦІЯ_4.

Посилання позивача на передачу товару 14.04.2022 є безпідставними, оскільки суперечать змісту п. 3.4 контракту та вищевстановленим обставинам.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором. За порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

За умовами п. 7.2 державного контракту за порушення терміну поставки продукції виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції, за кожен день прострочення поза встановлений контрактом термін поставки продукції.

Враховуючи встановлені судом обставини з прострочення поставки товару на 10 днів, то належною до стягнення з відповідача на користь позивача, відповідно до умов п. 7.2 контракту, сумою неустойки є пеня у розмірі 194 255,41 грн.

Решта вимог заявлена позивачем безпідставно, тому в позові в цій частині вимог слід відмовити.

Доказів оплати відповідачем вказаної суми штрафних санкцій, у т.ч. на вимогу позивача (претензія від 07.07.2022), суду не надано.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач належними засобами доказування підстав для звільнення його від відповідальності за порушення виконання зобов`язань не довів.

Доводи відповідача про те, що прострочення поставки товару в обумовлені договором строки зумовлена затримкою в отриманні продавцем транзитних дозволів на перевезення товару територією третьої держави, що у силу вимог ст. 617 ЦК України не є підставою для звільнення відповідальності за порушення зобов`язання.

Щодо посилань відповідача про надмірно великий розмір штрафних санкцій, суд зазначає, що порядок та умови настання відповідальності виконавця за порушення строків поставки були погоджені сторонами у розділі 7 контракту, та є свободою договору, тому доводи відповідача з цього приводу є безпідставними.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому за положенням ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Однак, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Враховуючи ступінь невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, надавши оцінку обставинам договірних відносин, невиконаному зобов`язання, строк якого настав, поведінку відповідача та відсутність дій щодо погашення боргу, майновий стан обох сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення правомірно заявлених штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 194 255,41 грн. пені.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 86, 123, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) 194 255 (сто дев`яносто чотири тисячі двісті п`ятдесят п`ять) грн. 41 коп. пені, 2 913 (дві тисячі дев`ятсот тринадцять) грн. 83 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В позові в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак