ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"28" червня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1404/23

За заявою б/н від 26.06.2023 року Управління Білоцерківської Єпархії Української Православної Церкви про забезпечення позову у справі

за позовом Управління Білоцерківської Єпархії Української Православної Церкви

до Білоцерківської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення

Суддя А.Ю. Кошик

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Управління Білоцерківської Єпархії Української Православної Церкви (надалі позивач) до Білоцерківської міської ради (надалі відповідач) про визнання незаконним та скасування рішення.

Одночасно з позовом до канцелярії Господарського суду Київської області 09.05.2023 року представником позивача було подано заяву про забезпечення позову б/н від 09.05.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.05.2023 року відмовлено в задоволенні заяви Управління Білоцерківської Єпархії Української Православної Церкви б/н від 09.05.2023 року про забезпечення позову.

До канцелярії Господарського суду Київської області 26.06.2023 року представником позивача повторно подано заяву про забезпечення позову б/н від 26.06.2023 року.

Так, Управління Білоцерківської Єпархії Української Православної Церкви в заяві б/н від 26.06.2023 року про вжиття заходів забезпечення позову в якості заходів забезпечення позову просить:

- зупинити дію рішення № 3806-39-VIII Білоцерківської міської ради Київської області від 27.04.2023 року «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою Білоцерківській Єпархії Української Православної Церкви на земельну ділянку з цільовим призначення 03.04. Для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (вид використання під розміщення Спасо-Преображенського кафедрального собору та Миколаївської Церкви) площею 0,9075 га з кадастровим номером: :04:019:0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке виникло на підставі підпункту 1.3 пункту 1 рішення Білоцерківської міської ради від 28.04.2010 року № 1346-63-V «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками та передачу земельних ділянок в постійне користування»;

- заборонити Білоцерківській міській раді Київської області вчиняти дії щодо передання земельної ділянки у власність або користування усієї площі або частини площі земельної ділянки із кадастровим номером: :04:019:0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке виникло на підставі підпункту 1.3 пункту 1 рішення Білоцерківської міської ради від 28.04.2010 року № 1346-63-V «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками та передачу земельних ділянок в постійне користування»;

- заборонити державним реєстраторам, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії щодо земельної ділянки iз кадастровим номером: :04:019:0100;

- накласти арешт на земельну ділянку із кадастровим номером: :04:019:0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування підстав забезпечення позову заявник (позивач) посилається на обставини, що вже були наведені ним в попередній заяві про забезпечення позову, яка була розглянута судом.

Так, позивач стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Він вважає, що припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою для задоволення релігійних потреб громадян України, з підстав окреслених в оскаржуваному рішенні, свідчить про перевищення та зловживання органом місцевого самоврядування своїми повноваженнями, прямо спричиняє протиправні обмеження прав та інтересів релігійної громади, грубо порушує права громадян відправляти релігійні обряди та задовольняти релігійні потреби, сповідувати і поширювати віру.

Заявник вказує, що подальше вирішення відповідачем долі зазначеної земельної ділянки в інший спосіб, аніж повернення її в постійне користування позивачу, істотно ускладнить ефективний судовий захист і поновлення права позивача на постійне користування земельною ділянкою відповідно до її цільового призначення, за захистом якого він звернувся до суду.

Заявник зауважує, що передання земельної ділянки, до прикладу, іншим релігійним організаціям призведе до сутичок та конфліктів громадян на релігійному підґрунті. Крім того, прийняття наступних рішень чи вчинення правочинів або дій щодо земельної ділянки у власність або користування третім особам, вчинення реєстраційних дій щодо земельної ділянки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» призведе до необхідності повторного звернення до суду для їх оспорення.

В повторно поданій заяві про забезпечення позову позивач посилається на ще одну обставину, як на підставу необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зокрема, вказує, що 09.06.2023 року на офіційному сайті Білоцерківської міської ради вже розміщено проект рішення «Про передачу в безоплатне користування Управління Білоцерківської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) майна».

Відтак, позивач вважає, що після відкриття провадження у справі відповідачем вчиняються дії спрямовані на відчуження земельної ділянки, яка перебувала у користуванні позивача. Тому, з метою недопущення подальшого відчуження земельної ділянки, припинення права постійного користування позивача та забезпечення захисту його прав у судовому порядку, а також з метою мінімізації ризиків щодо виконання судового рішення у майбутньому просить застосувати заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України).

Забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.

Розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову б/н від 26.06.2023 року судом встановлено наступне.

З огляду на зміст ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову полягає у вжитті заходів, необхідних для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

Зокрема, ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено способи забезпечення позову, серед яких накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона відповідачу вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно з ч. 4 наведеної ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

За загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову та реальність загрози утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши викладені в заяві про забезпечення позову обставини та додані заявником до заяви докази, суд, з урахуванням вищевказаних приписів законодавства, зазначає про відсутність документально підтверджених фактів наміру відповідача вчиняти дії по передачі іншим особам саме земельної ділянки позивача, тому відсутні підстави стверджувати про наявність достатньо обґрунтованого припущення стосовно можливості невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів забезпечення позову, заява фактично ґрунтується на припущеннях.

Крім того, суд звертає увагу, що предметом спору є визнання незаконним та скасування рішення ради щодо припинення права на землю і оцінка дій відповідача, на незаконності яких наголошує заявник, буде надана судом за результатом розгляду справи по суті на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів. При цьому, позов не містить ознак майнового спору, заявник не повідомляє жодних обставин стосовно вчинення певних дій з об`єктами нерухомого майна станом на момент звернення до суду із даною заявою про забезпечення позову. Тобто, суду не доведено, що описані події свідчать про можливість утруднення виконання судового рішення в межах заявленого предмету спору.

В силу вимог положень процесуального закону, що стосується забезпечення позову, заявник має надати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення в період пред`явлення позову до суду. Зокрема, докази щодо реалізації чи підготовчі дії щодо реалізації майна, його передачі іншим особам, зміни статусу, тощо. Проте, у поданій заяві заявник посилається лише на потенційну можливість виникнення заявлених у заяві обставин.

Таким чином, заявляючи про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, заявник не навів обставин, з якими законодавство пов`язує необхідність для їх вжиття та не підтвердив їх належними доказами.

Оцінивши доводи заявника та надані ним докази щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зважаючи на необхідність забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення заяви Управління Білоцерківської Єпархії Української Православної Церкви про забезпечення позову.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно з п. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Таким чином, заява Управління Білоцерківської Єпархії Української Православної Церкви б/н від 26.06.2023 року про забезпечення позову у справі № 911/1404/23 задоволенню не підлягає як не обґрунтована та не доведена.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

Ухвалив:

1. Відмовити в задоволенні заяви Управління Білоцерківської Єпархії Української Православної Церкви б/н від 26.06.2023 року про забезпечення позову у справі № 911/1404/23.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та відповідно до ч. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя А.Ю. Кошик