ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2023 Справа № 917/433/23

м. Полтава

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича, АДРЕСА_1

до Фізичної особи-підприємця Михайлюк Оксани Сергіївни, АДРЕСА_2

про стягнення 1 253 421,90грн

Суддя Паламарчук В.В.

Секретар судового засідання Кір`якова Я.Г.

Представники сторін: відсутні

Обставини справи: 20.03.2023 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява (вхід. №464/23) Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича до Фізичної особи-підприємця Михайлюк Оксани Сергіївни, про стягнення заборгованості за Договором поставки №17/06/2022 від 17.06.2022, в сумі 1 253 421,90грн, з яких: 433 710,00грн - основний борг, 732 969,90грн - пеня, 86 742,00грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо поставки товару за Договором поставки №17/06/2022 від 17.06.2022.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 даний позов був переданий на розгляд судді Паламарчука В.В.

Ухвалою суду від 24.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 25.04.2023; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог статті 165 ГПК України до 15 днів з дня отримання ухвали.

24.04.2023 від позивача надійшла заява про забезпечення позову (вхід. №5120).

Ухвалою суду від 26.04.2023 у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Василевського В.Я. (вхід. №5120 від 24.04.2023) про вжиття заходів забезпечення позову - відмовлено.

Ухвала суду від 24.03.2023, що направлялась на адресу відповідача, повернулась без вручення адресату з відміткою пошти - "за закінченням терміну зберігання".

Від позивача 25.04.2023 надійшла заява про розгляд справи без його участі (вхід. №5199).

Ухвалою суду від 25.04.2023 відкладено підготовче засідання на 11.05.2023.

Ухвала суду від 25.04.2023, що направлялась на адресу відповідача, повернулась без вручення адресату з відміткою пошти - "адресат відсутній за вказаною адресою".

Ухвалою від 11.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 30.05.2023.

Ухвали Господарського суду Полтавської області були направлені відповідачу за адресою, зазначеною у позовній заяві - вул. Низова, буд.8, с.Ганжі, Решетилівський район, Полтавська область, 38401, що співпадає з його місцезнаходженням за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовим рішенням є, зокрема, ухвали.

Отже, відповідно до ч. 7 ст.120, ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду вважаються врученими відповідачу.

Також, ухвали Господарського суду Полтавської області по даній справі розміщені в Єдиному Державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). Відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному вебпорталі судової влади України забезпечення з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

30.05.2023 представники сторін в судове засідання не з`явилися, ухвалою суду від 11.05.2023 явка представників сторін визнавалась необов`язковою.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

17.06.2022 між Фізичною особою підприємцем Василевським Віктором Яковичем (покупець) та Фізичною особою - підприємцем Михайлюк Оксаною Сергіївною (постачальник) був укладений Договір поставки №17/06/2022 (далі -Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця (поставити) товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі прийняти та оплатити товар.

Асортимент та ціна на товар, що поставляється, визначаються в Специфікаціях, у разі її відсутності - видаткових накладних, рахунках (п.2.1. Договору).

Специфікацією №1 яка є Додатком №1 до Договору від 17.06.2022 сторонами було погоджено асортимент товару, а саме: Брус сосновий 27х32х2030 та Брус сосновий 34х40х2030. Крім того, сторони визначили, що загальна сума по даній Специфікації складає: згідно рахунку.

Згідно рахунку фактури №620 від 20.06.2022 загальна вартість товару становить 750 000,00грн.

Пунктом 5.1 договору сторонами було погоджено, що оплата за товар здійснюється частинами у наступному порядку:

- 40 % від вартості партії товару покупець повинен сплатити протягом п`яти банківських днів з моменту отримання рахунку від постачальника.

- 60 % від вартості партії товару покупець повинен сплатити протягом п`яти банківських днів з моменту отримання повідомлення від постачальника про готовність товару до відвантаження.

На підставі виставленого рахунку позивачем була здійснена оплата товару на загальну суму 768 275,00грн, тоді як сума виставленого рахунку-фактури становить 750 000,00грн. Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №31 від 21.06.2022 на суму 300 200,00грн та №276 від 05.08.2022 на суму 468 075,00 грн.

Згідно п.4.1 договору, загальний строк поставки товару складає 30 календарних днів з дати здійснення покупцем передплати за товар.

Позивач зазначає, що всупереч взятим на себе договірним зобов`язанням відповідач здійснив поставку товару частково, на загальну суму 334 565,00грн, що підтверджується видатковими накладними №802 від 02.08.2022 на суму 140 620,00грн., №913 від 13.09.2022 на суму 95 787,50грн., №927 від 27.09.2022 на суму 98 157,50грн.

19.10.2022 позивачем було направлено відповідачу претензію з вимогою поставити товар або повернути суму попередньої оплати, яка залишена була відповідачем без реагування.

За твердженням позивача, оскільки Постачальник, отримавши попередню оплату за товар, не виконав свої зобов`язання по поставці товару, порушив умови Договору та не повернув грошові кошти в розмірі 433 710,00грн.

Вищевказане стало підставою для звернення позивача до суду про стягнення із відповідача попередньої оплати в розмірі 433 710,00грн.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що за порушення строку поставки/до поставки/заміни товару, погодженого сторонами у договорі/додатковій угоді/специфікації, постачальник, за вимогою покупця, зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 1% від вартості не поставленого/ не до поставленого/ не заміненого товару за кожен день прострочення, а також штраф у розмірі 20% від вартості не поставленого/ не до поставленого/ не заміненого товару.

На підставі даного пункту Договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення:

- 732 969,90грн - пені за період з 28.09.2022 по 15.03.2023;

- 86 742,00грн штрафу у розмірі 20% від вартості не до поставленого товару

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Судом встановлено, що позивачем, на підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури №620 від 20.06.2022 було перераховано попередню оплату відповідачу за замовлений товар в сумі 768 275,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями №31 від 21.06.2022 на суму 300 200,00 грн та №276 від 05.08.2022 на суму 468 075,00 грн.

Однак, відповідач в порушення своїх зобов`язань за договором, здійснив часткову поставку товару на суму 334 565,00грн. Даний факт підтверджується позивачем і наявними в матеріалах справи видаткових накладних №802 від 02.08.2022 на суму 140 620,00 грн., №913 від 13.09.2022 на суму 95 787,50грн., №927 від 27.09.2022 на суму 98 157,50грн.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Отже, вимогами чинного законодавства покупцю надано право вибору (альтернативи), або наполягати на виконання обов`язку щодо поставки товару, або заявити вимогу про повернення суми передплати. До вираження волі покупця, який варіант визначених законом дій він обрав, у продавця залишається визначений договором поставки обов`язок поставити товар, за який здійснена передплата, у відповідності до визначених умов договору.

За таких обставин, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів постачання товару відповідачем, позовні вимоги в частині стягнення попередньої оплати в розмірі 433 710,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язання встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Пунктом 7.3 Договору сторони погодили, що за порушення строку поставки/до поставки/заміни товару, погодженого сторонами у договорі/додатковій угоді/специфікації, постачальник, за вимогою покупця, зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 1% від вартості не поставленого/ не до поставленого/ не заміненого товару за кожен день прострочення, а також штраф у розмірі 20% від вартості не поставленого/ не до поставленого/ не заміненого товару.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові 02.04.2019 у справі №917/194/18, одночасне стягнення штрафу та пені не є притягненням до подвійної відповідальності та не суперечить ст. 61 Конституції України. Наведена правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, відповідно до якої одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно із ст.549 ЦК пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст.230 ГК - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Суд встановив, що дії відповідача є порушенням умов Договору поставки №17/06/2022 від 17.06.2022 і є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені та штрафу) відповідно до п. 7.3 Договору.

На підставі вказаного пункту договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у сумі 732 969,90грн (за період з 28.09.2022 по 15.03.2023) та 86 742,00грн штрафу.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені та штрафу судом встановлено, що позивачем під час здійснення розрахунку не було враховано, що попередня оплата ним була здійснена в більшому розмірі ніж передбачено умовами договору. Так згідно рахунку фактури №620 від 20.06.2022 виставленого відповідачем загальна вартість товару становить 750 000,00грн, натомість відповідачем перераховано кошти в розмірі 768 275,00грн.

Крім того, відповідно до пункту 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Однак, позивачем під час здійснення розрахунку, не було враховано п. 6 ст. 232 ГПК України, а також, що за умовами договору, загальний строк поставки товару складає 30 календарних днів з дати здійснення покупцем передплати за товар.

Повна попередня оплата за товар була здійснена позивачем 05.08.2022 відповідно поставка товару відповідачем повинна бути здійснена до 05.09.2022 включно. Відповідно шестимісячний строк нарахування починається з 06.09.2022 та закінчується 06.03.2023.

Після перерахунку зробленого судом, вірним нарахуванням пені є сума у розмірі 665 496,00грн нарахована за період з 28.09.2022 по 06.03.2023 та 83 187,00грн штрафу, які і підлягають задоволенню, в решті суми пені та штрафу нарахованих позивачем - позов задоволенню не підлягає.

Перевірку правильності розрахунку пені здійснено за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.11 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 433 710,00грн попередньої оплати за товар згідно Договору поставки №17/06/2022 від 17.06.2022року, 665 496,00грн - пені та 83 187,00грн - штрафу обґрунтовані, підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині - позов задоволенню не підлягає.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухвалені рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Отже за пред`явлення цього позову з вимогами майнового характеру, підлягав до сплати в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 18 801,33грн.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп.

На підтвердження факту звільнення від сплати судового збору ФО-П Василевський В.Я. при зверненні до суду з позовом подав копію пенсійного посвідчення № виданого Пенсійним фондом України, відповідно до якого пред`явник цього посвідчення, зокрема, є інвалідом ІІ групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас частиною 2 ст. 129 ГПК України передбачено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Оскільки позовні вимоги позивача, звільненого від сплати судового збору, задоволено судом частково, судовий збір в розмірі 17 735,90грн, відповідно до норм ч. 2 ст. 129 ГПК України слід стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Михайлюк Оксани Сергіївни ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 433 710,00грн - основного боргу, 665496,00грн - пені, 83 187,00грн штрафу.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Михайлюк Оксани Сергіївни ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) у дохід Державного бюджету України 17 735,90грн - судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України).

Повне рішення складено та підписано 27.06.2023р.

Суддя Паламарчук В.В.