РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.06.2023Справа № 910/207/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СБ «Статус»

до Фізичної особи-підприємця Кравець Наталії Михайлівни

про розірвання договору

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Горенюк Т.О.

Представники учасників справи:

від позивача Гутник А.Ж.;

від відповідача не з`явились.

В судовому засіданні 13.06.2023 року, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено представника позивача, що повне рішення буде складено 27.06.2023 року.

СУТЬ СПОРУ:

03 січня 2023 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «СБ «Статус» (позивач) надійшла позовна заява б/н від 12.12.2022 року до Фізичної особи-підприємця Кравець Наталії Михайлівни (відповідач), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- достроково з 01.03.2022 року розірвати договір оренди автомобіля № 29122017 від 29.12.2017 року;

- зобов`язати відповідача підписати договір про дострокове розірвання договору оренди автомобіля № 29122017 від 29.12.2017 року та акт приймання-передачі автомобіля.

Позовні вимоги обґрунтовані недосягненням згоди щодо розірвання договору оренди автомобіля № 29122017 від 29.12.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 року у справі № 910/207/23 позовну заяву б/н від 12.12.2022 року Товариства з обмеженою відповідальністю «СБ «Статус» до Фізичної особи-підприємця Кравець Наталії Михайлівни про розірвання договору залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю «СБ «Статус» строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.

У відповідності до відомостей з офіційного веб-сайту Державного підприємства "Укрпошта" за поштовим ідентифікатором № 919 ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 року у справі № 910/207/23 вручено уповноваженому представнику позивача - 16.01.2023 року.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 23.01.2023 року (включно).

19.01.2023 року на електронну пошту Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «СБ «Статус» надійшло клопотання б/н від 19.01.2023 року на виконання вимог ухвали суду від 09.01.2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/207/23 здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.02.2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2023 року підготовче засідання відкладено на 28.03.2023 року.

В підготовчому засіданні 28.03.2023 року судом оголошувалася перерва.

В підготовчому засіданні 11.04.2023 року судом було розглянуте та відхилене клопотання позивача про витребування доказів, про що судом постановлено протокольну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання 11.04.2023 року. Відхиляючи наведене клопотання суд виходив з того, що до клопотання не надано доказів на підтвердження вжиття заходів для отримання цих доказів самостійно позивачем, як і не надано доказів на підтвердження причин неможливості самостійного отримання цих доказів, а для повного та об`єктивного розгляду справи № 910/207/23 у суду відсутня необхідність витребовувати документи.

При цьому, в підготовчому засіданні 11.04.2023 року представник відповідача надав суду для долучення до матеріалів справи копії наказу про звільнення та договору оренди транспортного засобу.

В підготовчому засіданні 11.04.2023 року судом оголошувалася перерва.

Підготовче засідання призначене на 27.04.2023 року не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Коткова О.В. у період з 24.04.2023 року по 28.04.2023 року на навчанні, підготовче засідання призначено на 01.06.2023 року.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 01.06.2023 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/207/23 до судового розгляду по суті на 13.06.2023 року.

В судовому засіданні 13.06.2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2017 року між Фізичною особою-підприємцем Кравець Наталією Михайлівною, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СБ «Статус», як орендарем, укладено Договір оренди автомобіля №29122017 (надалі - Договір), за умовами якого орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове оплатне користування, а орендар зобов`язується прийняти в тимчасове оплатне користування автомобіль марки Ford, модель Kuga Titanium, рік випуску - 2012, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , легковий універсал - В, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до пункту 1.3. Договору легковий автомобіль належить орендодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ВРЕР-11 УДАЇ в м. Києві 14.04.2012 року.

Автомобіль орендується з метою експлуатації (керування) та використання для цілодобових службових поїздок персоналу орендаря. Територія службових поїздок визначається адміністративно-територіальними межами України країн СНД та за їх межами (з правом виїзду за кордон) на загальних підставах, згідно чинного законодавства України (п. 2.1. Договору).

Розділом 4 Договору сторони визначили строк оренди.

Відповідно до п. 4.1., 4.2. Договору автомобіль передається в оренду на три роки, тобто, з 01 січня 2018 року по 01 січня 2021 року включно. Якщо жодна зі сторін за 15 (п`ятнадцять) днів до закінчення терміну дії цього Договору не виявила бажання розірвати договір, то цей договір вважається продовженим на той же термін і на тих самих умовах.

За змістом п. 5.1., 5.2. Договору розмір орендної плати за Договором становить 6 000 (шість тисяч) грн., 00 коп. за автомобіль на місяць. Орендна плата сплачується безготівковим розрахунком на банківський рахунок орендодавця щомісячно.

Відповідно до п. 7.2.1 Договору орендар зобов`язується використовувати орендований автомобіль винятково відповідно до мети оренди, визначеної в п. 2.1. Договору.

Договір скріплений підписами сторін.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «СБ «СТАТУС», а саме займала на підприємстві посаду заступника директора з економічних питань.

Наказом №162-к/тр від 02.11.2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 за прогул» звільнено ОСОБА_1, заступника директора з економічних питань, з 02 листопада 2022 року за прогул без поважних причини, пункт 4 частина 1 статті 40 КЗпП України. Підстава звільнення: наказ «Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_1 » від 02 листопада 2022 року №161-к/тр.

27.10.2022 року позивач звернувся до відповідача з листом б/н від 25.10.2022 року «Про дострокове розірвання Договору оренди автомобіля № 29122017 від 29.12.2017 року» (поштове відправлення № 499), в якому повідомив, що оплата оренди автомобіля втратила економічний сенс з огляду на припинення 01.03.2022 року виконання функцій ОСОБА_1 за посадою заступника директора з економічних питань. Разом з цим листом позивач направив проект Договору про дострокове розірвання Договору оренди та Акт приймання-передачі автомобіля.

У відповідності до відомостей з офіційного веб-сайту Державного підприємства "Укрпошта" за поштовим ідентифікатором №499 поштове відправлення вручено одержувачу 02.11.2022 року.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує на те, що фактично за весь строк оренди орендований позивачем автомобіль використовувався відповідачем як особою, яка перебувала у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «СБ «Статус» для виконання відповідачем своїх службових обов`язків як заступника директора з економічних питань. Оскільки з 01.03.2022 року ОСОБА_1 припинила виконувати свої обов`язки за посадою, позивач дійшов висновку про втрату інтересу подальшої оренди автомобіля. За твердженням позивача, вищенаведені обставини обумовили зміну істотної умови, якою позивач керувався при укладенні Договору оренди, а саме - мета оренди, яка визначена пунктом 2.1. Договору оренди. Правовою підставою позову позивач визначає частину 1 статті 652 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями частин першої та другої статті 598 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Отже, зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Відповідно до частини другої статті 214 Цивільного кодексу України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

У справі, що розглядається, між сторонами виникли орендні відносини. Особливості припинення договору оренди визначені у статті 291 Господарського кодексу України, у частині першій якої зазначено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Згідно з частиною третьою статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Отже, розірвання договору в односторонньому порядку (розірвання договору на вимогу однієї із сторін) - це можливість однієї зі сторін припинити дію договору в разі порушення іншою стороною договору та в інших випадках, встановлених договором або законом. Заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до відповідача з листом про розірвання договору та проектом договору, що надає можливість суду застосувати норми статті 652 Цивільного кодексу України, яка визначає необхідність досудового врегулювання спору, що виник у зв`язку і істотною зміною обставин.

При цьому за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).

Приймаючи до уваги, що підставою позову позивачем було визначено факт істотної зміни обставин (ст. 652 ЦК України), суд надає оцінку наявності або відсутності істотної зміни обставин, які на думку позивача є підставою для припинення Договору оренди.

Частинами першою, другою статті 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зі змісту статті 652 Цивільного кодексу України випливає, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони б не уклали договір або уклали б його на інших умовах.

Аналіз наведеної норми вказує на те, що закон пов`язує можливість внесення змін до договору та/або розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин. Дана правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2023 року у справі №914/865/22.

Всупереч вимог статті 13 та статті 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) позивачем не доведено, а судом під час справи не встановлено наявності одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, які б могли стати підставою для розірвання спірного договору за рішенням суду на вимогу однієї сторони.

Суд зазначає, що у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17).

Отже, припинення виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків заступника директора з економічних питань, а також звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з економічних питань, не можуть бути віднесені до зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору та відповідно підставою для його розірвання згідно з частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України.

Наведені обставини у сукупності свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СБ «Статус».

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.06.2023р.

Суддя О.В. Котков