СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Харків Справа № 922/1690/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О. , суддя Істоміна О.А.,

за участю секретаря судового засідання Склярук С.І.,

та представників учасників справи: від позивача - Тищенко А.В.; від відповідача - Бородін Т.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_1 на рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2023 року (повний текст складено та підписано 06.02.2023 року) у справі №922/1690/21,

за позовом - Фізичної особи ОСОБА_2 , м. Харків,

до - Фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків,

про - стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_2 (далі - Позивач) в травні 2021 року звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 (далі-Відповідач) суму заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства у розмірі 4 749 869,27 грн (де: основний борг - 4 329 125,00 грн; 3% річних в розмірі 76 394,04 грн; збитки від інфляції в розмірі 344 350,23 грн) та покласти судові витрати на Відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.08.2021 року (суддя Жигалкін І.П.), залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2021 року задоволені позовні вимоги, стягнуто з Відповідача на користь Позивача суму заборгованості у розмірі 4749869,27 грн (де: основний борг 4329125,00 грн.; 3% річних в розмірі 76394,04 грн.; інфляційні втрати в розмірі 344350,23 грн.), а також суму судових витрат у розмірі 71338,50 грн.

Постановою Верховного Суду від 09.06.2022 року рішення господарського суду Харківської області від 26.08.2021 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2021 року скасовано, справу №922/1690/21 передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.01.2023 року позовні вимоги задоволені, стягнуто з Відповідача на користь Позивача суму заборгованості у розмірі 4 749 869, 27 грн (де: основний борг - 4 329 125,00 грн; 3% річних в розмірі 76 394, 04 грн; інфляційні втрати в розмірі 344 350,23 грн), а також суму судових витрат у розмірі 71 338, 50 грн.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, за змістом якої просив означене рішенням скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, Відповідачем зазначено наступне:

- судом першої інстанції безпідставно не було враховано преюдиційні обставини, викладені у рішенні Дзержинського суду м. Харкова від 03.08.2021 року у справі №638/16545/20 (залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 25.01.2020 року та постановою Верховного Суду від 12.10.2022 року), а саме: факт укладення договору позики від 30.08.2017 року та додаткових угод до нього між Позивачем та ТОВ "Луцька Аграрна компанія"; факт отримання Позивачем позики за відповідним договором у сумі 27 820 000,00 грн (на підставі доручень); факт настання строку повернення позики за договором від 30.08.2017 року за всіма існуючими та дослідженими судом додатковими угодами; факт прострочення та невиконання Позивачем зобов`язання щодо повернення позики у сумі 25 374 278,98 грн;

- судом першої інстанції не було враховано преюдиційні обставини, викладені в аналогічному рішенні господарського суду Харківської області від 05.08.2021 року у справі №922/1689/21 (постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 року означене рішення скасовано, проте постановою Верховного Суду від 25.07.2022 року постанова означена постанова суду апеляційної інстанції скасована, а рішення суду першої інстанції залишено в силі), а саме - факт підписання договору позики від 30.08.2017 року та додаткової угоди до нього саме Позивачем (досліджений висновок експерта);

- господарський суд, дійшовши висновку про ненастання строку повернення позики всупереч зазначеним судовим рішенням, які вже набрали законної сили та звернені до примусового виконання - посягає на їх законність та обов`язковість;

- суд першої інстанції, дослідивши лише копію додаткової угоди від 26.12.2019 року та взявши її до уваги - порушив імперативний припис абзацу 2 частини 6 ст. 91 ГПК України, за змістом якого, якщо оригінал письмового доказу не надано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги;

- судом необґрунтовано відхилені сумніви Відповідача щодо відповідності копії додаткової угоди від 26.12.2019 року її оригіналу ;

- в силу того, що додаткова угода від 26.12.2019 року в розумінні ч. 1 ст. 46 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"є значним правочином за сумою позики та правочином, що укладений із заінтересованою особою (беніфіціарним власником), то її укладення можливе лише у разі подальшого схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, а тому за відсутності протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Луцька Аграрна компанія" про її схвалення - вона не створює, не змінює та не припиняє цивільні права та обов`язки означеної юридичної особи;

- показання свідка - ОСОБА_3 є недопустимими доказами та не повинні прийматися судом до уваги, так як виходячи з приписів ч. 2 ст. 87 та ст. 77 ГПК України, ч. 1 ст. 218 ЦК України дані обставини щодо укладення додаткової угоди від 26.12.2019 року з іншим строком повернення позики (до 21.12.2032 року) встановлюються виключно документально (письмовими доказами), а саме договором позики від 30.08.2017 року з відповідними змінами;

- суд першої інстанції, всупереч позиції Верховного Суду в даній справі - незаконно прийняв та взяв до уваги нові докази, включаючи копію додаткової угоди від 26.12.2019 року.

Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 року та 19.04.2023 року, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2023 року, встановлено сторонам строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідних заяв, клопотань, заперечень та призначено розгляд справи №922/1690/21 на 29.05. 2023 року о 12:45 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань. № 131.

До канцелярії Східного апеляційного господарського суду 27.04.2023 року від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Відповідача, за змістом якого Позивач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оспорюване судове рішення - без змін. Зокрема, Позивачем зазначено, що додаткова угода від 26.12.2019 року до договору позики від 30.08.2017 року, витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000117 від 15.06.2021 року, відповідь прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва, звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (колишній директор ТОВ "Луцька Аграрна компанія"), а також його заява як свідка - у повній мірі підтверджують факт того, що строк виконання зобов`язань Позивача перед ТОВ "Луцька Аграрна компанія" ще не настав. Викладене свідчить про неможливість зарахування вимог за договором купівлі - продажу корпоративних прав (строк виконання зобов`язань настав) та частиною заборгованості Позивача перед ТОВ "Луцька Аграрна компанія", яка була куплена Відповідачем, оскільки строк виконання зобов`язань за договором позики від 30.08.2017 року ще не настав. Обставини, що встановлені судовими рішеннями в межах справ №638/16545/20, №922/1689/21 - не можуть вважатися преюдиційними, оскільки в них не досліджувався новий доказ - додаткова угода від 26.12.2019 року до договору позики. Також Позивачем наголошено, що оскільки означена додаткова угода не була до цього об`єктом дослідження в інших судових справах, правову оцінку їй має надати саме суд у цій справі.

До Східного апеляційного господарського суду 29.05.2023 року від Позивача надійшли додаткові пояснення, до яких останнім було долучено копію відповіді Подільської окружної прокуратури Києва та копію відповіді ОСОБА_3 на адвокатський запит.

Ухвалою колегії суддів, занесеною до протоколу судового засідання від 29.05.2023 року, у задоволенні клопотання Позивача про долучення до матеріалів справи №922/1690/21 нових доказів відмовлено з тих підстав, що означені докази виготовлені після постановлення оспорюваного рішення господарського суду та не можуть слугувати підставою до оцінки обґрунтованості встановленим в ньому обставин справи.

Представник Відповідача в судовому засіданні надав пояснення та доводи, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, оспорюване рішення скасувати та прийняти у справі №922/1690/21 нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник Позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційну скаргу Позивача залишити без задоволення за мотивів її необґрунтованості, а оспорюване рішення господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини, що не оспорюються сторонами :

- укладення між сторонами 13.08.2020 року договору купівлі-продажу частки у статутному (складеному) капіталі ТОВ "Ореола" Компанія з управління активами, за змістом якого Позивач передав у власність Відповідача частку в статутному капіталі ТОВ "Ореола" Компанія з управління активами", статутний капітал якого складає 14 675 000, 00 грн та зобов`язався сплатити за неї належну грошову суму в розмірі 29, 5 %, номінальна вартість якої складає 4 329 125, 00 грн, що має бути сплачена протягом 30 календарних днів з дня підписання цього договору (далі-Договір 1);

- передача Позивачем Відповідачу відповідно до акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Ореола" Компанія з управління активами" від 13.08.2020, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Хомою О.В.;

- проведення державної реєстрації змін до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань , щодо юридичної особи ТОВ "Ореола" Компанія з управління активами", у переліку засновників (учасників) якої зазначено Відповідача з розміром внеску до статутного фонду (грн): 4 329 125, 00 грн та відсотком частки статутного капіталу в юридичній особі або відсоток права голосу в юридичній особі: 29, 5.

Позовні вимоги в суді першої інстанції обґрунтовані невиконанням Відповідачем за договором купівлі-продажу від 13.08.2020 року зобов`язання з оплати переданої йому у власність частки в статутному капіталі ТОВ "Ореола" Компанія з управління активами" (), що є порушенням умов договору, з посиланням на статті 11, 15, 16, 202, 509, 526, 610, 625, 626, 655, 656 ЦК України.

Відповідач в суді першої інстанції проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи про те, що його зобов`язання перед Позивачем припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог - на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) №28/04-1 від 28.04.2021 (надалі - Договір 2), укладеного між Відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцька аграрна компанія" (надалі - Компанія), відповідно до умов якого Компанія відступила Відповідачу право вимагати від Позивача часткового виконання зобов`язань в розмірі 5000000,00 грн за договором позики від 30.08.2017 (надалі - Договір позики), укладеного між Компанією та Позивачем.

Відповідач посилався на реалізацію ним зазначеного права в порядку ст. 601 ЦК України шляхом направлення заяви від 03.05.2021 Позивачу про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 4329125, 00 грн, що виникли на підставі Договору 1 за рахунок частини грошової вимоги Відповідача до Позивача в аналогічному розмірі, що виникла на підставі Договору 2, внаслідок чого грошове зобов`язання за Договором 1 припинилося, а за Договором 2 зменшилося до 670875, 00 грн.

Задовольняючи позовні вимог господарський суд дійшов висновку, що Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ореола" Компанія з управління активами" у передбачений договором строк не сплатив.

Водночас, в частині заперечень Відповідача щодо наявності підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що зарахування таких вимог згідно з заявою Відповідача від 03.05.2021 на суму 4 329 125, 00 грн не відбулось, оскільки на підставі укладеної 26.12.2019 між Позивачем та Компанією Додаткової угоди до Договору позики, був продовжений строк виконання грошового зобов`язання Позивача до 31.12.2032 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів не погоджується з означеними висновками господарського суду, а доводи апеляційної скарги вважає обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не оспорюється розмір та підстави виникнення заборгованості Відповідача перед Позивачем за Договором 1 в розмірі 4 329 125, 00 грн, а також інфляційні витрати - 344 350,23 грн та відсотки річних -76 394,04 грн, що мають бути сплачені через порушення виконання грошового зобов`язання.

Предметом спору є обставини припинення зазначеного зобов`язання в порядку ст. 601 ЦК України через направлення Позивачу заяви Відповідача від 03.05.2021 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 4329125, 00 грн за рахунок частини грошової вимоги Відповідача до Позивача в аналогічному розмірі, що виникла на підставі Договору 2, внаслідок чого грошове зобов`язання за Договором 1 припинилося.

Встановлено, що 28 квітня 2021 року між Компанією та Відповідачем укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 28/04-2 (Договір 2), відповідно до якого Компанія відступає, а Відповідач набуває право часткової вимоги грошових коштів на суму 5 000 000,00 грн, належне Компанії, і стає частковим кредитором за Договором позики б/н від 30.08.2017, укладеним між Компанією та Позивачем (боржник).

Отже, за умовами Договору 2 Відповідач набув права первісного кредитора за Договором позики в обсязі повернення боржником частини отриманої позики в сумі 5 000 000,00 грн, на умовах, що існували на момент підписання основного договору, а також права, які виникатимуть із основного договору в майбутньому пропорційно до зазначеної частини позики.

Компанія направила на адресу Позивача повідомлення вих. № 419 від 05.05.2021 про відступлення права часткової вимоги, в якому зазначено про укладення Договору 2 між нею та Відповідачем.

Відповідач 07.05.2001 року надіслав на адресу Позивача заяву від 05.05.2021 про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України, в якій повідомив про погашення грошової вимоги останнього до Відповідача про сплату 4 329 125,00 грн, яка виникла на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Ореола» Компанія з управління активами» від 27.07.2020 за рахунок частини грошової вимоги Відповідача та Позивача на підставі Договору 2.

Вказана заява з копією Договору 2 надіслана Позивачу цінним поштовим листом з описом вкладень у цінний лист від 07.05.2021 №523, який отриманий Позивачем 11.05.2021.

Крім того, заявою від 10.06.2021 Відповідач повідомив Позивачу про зарахування зустрічних однорідних вимог щодо грошової вимоги про сплату 3% річних у сумі 76394,04 грн та 344350,23 грн інфляційних втрат з аналогічних підстав.

Вказана заява надіслана Позивачу засобами поштового зв`язку з описом вкладень у цінний лист 24.06.2021 №710, який отриманий позивачем 25.06.2021.

Факт направлення зазначених заяв Відповідача та їх отримання Позивачем не заперечується, як і укладення між Відповідачем та Компанією Договору 2.

Вищенаведені обставини також встановлені рішенням Господарського суду Харківської області від 05.08.2021 у справі №922/1689/21, що залишено в силі Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.07.2022 року у справі № 922/1689/21.

Позивач, з яким погодився суд першої інстанції, вважає, що зазначене зарахування вимог, як й припинення грошового зобов`язання за Договором 1 не відбулося, оскільки Позивачем та Компанією до Договору позики було укладено Додаткову угоду від 26.12.2019 року, якою був продовжений строк виконання грошового зобов`язання Позивача перед Компанією до 31.12.2032 року, тому строк виконання зазначеного зобов`язання на момент укладення між Відповідачем та Компанією Договору 2 та направлення вищенаведених заяв про зарахування зустрічних вимог- не настав.

За змістом ч.ч.4,5 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Рішенням Дзержинського суду м. Харкова від 03.08.2021 року у справі №638/16545/20 та постановою Харківського апеляційного суду від 25.01.2020 року, що залишені без змін постановою Верховного Суду від 12.10.2022 року вирішено спір між Компанією та Позивачем з приводу виконання останнім грошового зобов`язання за Договором позики, позовні вимоги Компанії задоволені в повному обсязі, стягнуто з Позивача на користь Компанії частину основного боргу за договором позики від 30.08.2017 року в розмірі 10000000 грн.

Зазначеними судовими рішеннями встановлені наступні обставини:

- укладення 30 серпня 2017 року між Компанією та Позивачем Договору позики, згідно якого Компанія передала, а Позивач прийняв у власність 27 830 000 грн зі строком повернення до 31 грудня 2018 року.

- укладення між зазначеними особами низки додаткових угод до Договору позики, якими був відтермінований строк виконання зобов`язання, а саме - угодою від 01 жовтня 2018 року строк повернення грошових коштів змінено до 30 вересня 2019 року, угодою від 25 вересня 2019 року - до 30 червня 2020 року та угодою від 30 листопада 2018 року - до 31 грудня 2020 року.

- часткове виконання 29 серпня 2019 року Позивачем на користь Компанії зазначеного грошового зобов`язання на суму 2 445 721,02 грн;

- факт прострочення та невиконання Позивачем зобов`язання щодо повернення решти позики.

Рішення Дзержинського суду м. Харкова від 03.08.2021 року у справі №638/16545/20 звернуте до примусового виконання.

Виходячи з вищенаведених норм закону, факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №922/643/19).

Частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови:

- обставина встановлена судовим рішення;

- судове рішення набрало законної сили;

- у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи те, що рішення Дзержинського суду м. Харкова від 03.08.2021 року у справі №638/16545/20, залишене без змін постановою Харківського апеляційного суду від 25.01.2020 рок та постановою Верховного Суду від 12.10.2022 року - на даний час набрало законної сили та виконується в примусовому порядку, а також те, що у даній справі стороною є та ж сама особа (Позивач), що й у даній справі, обставини щодо настання строку виконання зобов`язання Позивачем за Договором позики, встановлені судовими рішеннями у справі №638/16545/20/19 - є преюдиційними.

Щодо доводів Позивача, з якими погодився суд першої інстанції, що викладені в наведеному рішенні обставини не можуть вважатися преюдиційними обставинами для даної справи, оскільки в межах цивільної справи не розглядався додатковий доказ - Додаткова угода від 26.12.2019 року, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 73, 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц надала визначення обставинам справи, як життєвим фактам, що мають значення для вирішення спору, такі як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин.

Від встановлення судом обставин справи слід відрізняти правові висновки, які робить суд на підставі таких обставин, у тому числі оціночні, наприклад про дотримання розумного строку, про те, чи мала сторона знати про певні обставини, чи є причина поважною, чи перевищує розмір неустойки розмір збитків та чи є таке перевищення значним тощо. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19, пункт 43) зазначила, зокрема, що відповідатиме обставинам справи зменшення розміру відповідальності відповідача до оцінки майнових втрат позивачки, та здійснила таку оцінку.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18, пункт 32).

Фактично Позивач вимагає дослідити доказ на підтвердження обставини, що спростовує встановлені рішенням місцевого суду обставини прострочення ним виконання грошового зобов`язання за Договором позики, оскільки заявляє про вчинення 26.12.2019 сторонами цього договору правочину, наслідком якого є зміна строку виконання грошового зобов`язання ( продовження його до 31.12.2032 року).

Разом з тим, обставина щодо перебігу строку виконання зазначеного зобов`язання вже була предметом дослідження в межах зазначеної цивільної справи №638/16545/20, судовими рішеннями в межах якої встановлений факт укладення між сторонами додаткової угоді від 30 листопада 2018 року, якою встановлений строк виконання Позивачем грошового зобов`язання саме 31.12.2020 року, обставин щодо вчинення сторонами правочину на збільшення цього строку на момент розгляду справи судом не встановлено.

Отже доводи Позивача та суду першої інстанції щодо відсутності ознак преюдиційності у встановлених рішенням Дзержинського суду м. Харкова від 03.08.2021 року обставин, оскільки наявний в межах даної господарської справи додатковий доказ -Додаткова угода від 30 листопада 2018 року - не досліджувався судом в межах справи цивільної справи №638/16545/20, є такими, що протирічать вищенаведеним нормам ст.ст.74,75 ГПК України, оскільки в них йдеться не про дослідження доказу та його оцінці, а про встановлення обставин справи.

Зазначене порушення судом першої інстанції норм процесуального права привело до прийняття неправильного рішення у справі.

Оскільки рішенням Дзержинського суду не тільки встановлені вищенаведені обставини, що свідчать про існування та порушення після 31 грудня 2020 року Позивачем грошового зобов`язання за Договором позики, але й вирішений спір з цього приводу шляхом стягнення з нього частини боргу (в межах заявлених вимог Компанії), доводи Позивача щодо наявності обставини (укладення 26.12.2019 між сторонами правочину про відтермінування строку виконання грошового зобов`язання за Договором позики) яка мала існувати на момент розгляду справи судом №638/16545/20 - порушує не тільки вищенаведені норми процесуального права, а й не відповідає принципу верховенства права, складовою частиною якого є принцип правової певності, оскільки спір щодо виконання Позивачем Договору позики вже вирішений судовим рішенням, яке вступило в законну силу та яке не може бути поставлено під сумнів.

За тих же підстав судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність дослідження показань свідка ОСОБА_3 щодо обставин укладення вищенаведеної Додаткової угоди від 26.12.2019 року.

Нормами ст.ст. 202, 203 ГК України, а також аналогічними положеннями ч. 1 ст. 601 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Отже, за дотримання умов, передбачених ст. 601 ЦК України, відсутності заборон, передбачених ст. 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

В межах даної справи не встановлено обставин щодо заборони зарахування зустрічних позовних вимог, передбачених ст. 602 ЦК України .

Щодо незгоди Позивача із зазначеним зарахуванням, зокрема, щодо його спірності, судова колегія враховує правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19, що умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором; наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

Оскільки вимоги, які підлягають зарахуванню за вищенаведеною заявою Відповідача, відповідають вимогам ст. 601 ЦК України, вони є зустрічними, однорідними, їх строк виконання на момент направлення заяви настав, зобов`язання Відповідача до Позивача є припиненим в повному обсязі шляхом зарахування зустрічних позовних вимог, отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо доводів про те, що на момент такого зарахування позов Компанії до Позивача розглядався в суді цивільної юрисдикції щодо частини зарахованого боргу за Договором позики, а отже він є спірним, то за висновком Верховного Суду, що викладений в наведеній постанові від 25.07.2022 року у справі № 922/1689/21, наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язаннями не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Крім того, обставина порушення Позивачем строку виконання грошового зобов`язання за Договором позики, що спливав 31.12.2020 року, підтверджена вищенаведеним рішенням Дзержинського суду, а отже на момент укладення Договору 2 вже виникло право Компанії на відповідну вимогу, а також право на її розпорядження.

Також Позивачем в межах даної справи не спростовано належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості кожної зі сторін за договором на дату вчинення одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог була іншою ніж та, яка зазначена у заяві, ним не надано доказів часткового чи повного погашення цієї заборгованості, в матеріалах справи відсутні докази визнання недійсними односторонніх правочинів із зарахування зустрічних однорідних вимог.

За таких підстав рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2023 року у справі №922/1690/21 про задоволення позовних вимог щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача суми заборгованості у розмірі 4 749 869, 27 грн - підлягає скасуванню на підставі п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У справі слід прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Фізичної особи ОСОБА_2 , м. Харків до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 4 749 869, 27 грн.

На підставі вимог ст. 129 ГПК України судові витрати, понесені в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції у вигляді сплаченого судового збору слід покласти на Позивача, відшкодувавши за рахунок останнього суму сплаченого Відповідачем судового збору у розмірі 356 240,22 грн (за подання апеляційних скарг та касаційної скарги).

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_1 на рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2023 року у справі №922/1690/21 - задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2023 року у справі №922/1690/21 - скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Фізичної особи ОСОБА_2 до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовити.

Судові витрати, за подання позовної заяви до суду першої інстанції, віднести на Фізичну особу ОСОБА_2 , м. Харків.

Судові витрати, понесені в апеляційній та касаційній інстанції у вигляді сплаченого судового збору, віднести на ОСОБА_2 , м. Харків.

Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 356 240,22 грн (за подання апеляційних скарг та касаційної скарги).

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

У судовому засіданні 29.05.2023 року проголошено вступну та резолютивну частину постанови, але через обставини запровадження воєнного стану, фізичної небезпеки для звичайного функціонування Східного апеляційного господарського суду та перебування члена судової колегії у відпустці, повний текст постанови складено та підписано 26.06.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.А. Істоміна