ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року Справа № 902/1163/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. , суддя Юрчук М.І.

представники сторін в судове засідання не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницькій завод пакувальних виробів "ВІНТАР" на рішення Господарського суду Вінницької області, ухвалене 01.03.2023 (суддя Маслій І.В., повний текст складено 13.03.2023) у справі № 902/1163/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницький завод пакувальних виробів "ВІНТАР"

про стягнення 348 651, 06 грн

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Вінницької області перебувала позовна заява ТОВ "Енера Вінниця" до ТОВ "Вінницький завод пакувальних виробів "ВІНТАР" про стягнення 348 651,06 грн заборгованості за спожитий природний газ.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору постачання природного газу від 21.12.2020 № 2960005 в частині оплати за поставлений природний газ.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 01.03.2023 у справі № 902/1163/22 провадження у частині стягнення 100 000,00 грн заборгованості закрито. Позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Вінницький завод пакувальних виробів "ВІНТАР" на користь ТОВ "Енера Вінниця" 248 651, 06 грн заборгованості за спожитий природний газ та 5 229, 76 грн - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог винесено з порушенням матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Аргументуючи доводи апеляційної скарги вказує, що суд дійшов помилкових висновків щодо підставності стягнення з відповідача спірної заборгованості, оскільки в матеріалах справи відсутні первинні документи (підписані акти приймання - передачі природного газу), які б її підтверджували. Також, посилаючись на лист Торгово - промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України та умови розділу 9 Договору від 21.12.2020 № 2960005, яким строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс - мажорних обставин (неперборної сили), а сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за договором, якщо це невиконання є наслідком виникнення та дії таких обставин.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Вінницький завод пакувальних виробів "ВІНТАР" на рішення Господарського суду Вінницької області від 01.03.2023 у справі № 902/1163/22 ; апеляційну скаргу постановлено розглянути в судовому засіданні.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із доводами апелянта та вказує, що місцевим господарським судом досліджено всі докази, подані сторонами у процесі розгляду позовної заяви та надано їм вірну оцінку, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду Вінницької області від 01.03.2023 у справі № 902/1163/22 - без змін.

Представники сторін в судове засідання 15.06.2023 не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином засобами електронного зв`язку.

Від позивача надійшо клопотання про розгляд апеляційної скарги ТОВ "Вінницький завод пакувальних виробів "ВІНТАР" без участі представника ТОВ "Енера Вінниця".

Разом з цим, апелянтом до суду подано клопотання про закриття провадження у справі в порядку статті 231 ГПК України за відсутністю предмета спору, оскільки рішення суду ним виконано в повному обсязі. На підтвердження вказаного до клопотання додано платіжні доручення № 1407 від 31.03.2023 на суму 50 000,00 грн, № 805 від 08.05.2023 на суму 100 000,00 грн, № 1587 від 15.05.2023 на суму 98 651,06 грн та № 1034 від 07.06.2023 на суму 5 229,76 грн.

Проте, в даному випадку колегія суддів звертає увагу заявника на те, що закриття провадження у справі, підстави та порядок якого регламентовано ст. 231 ГПК України, не є тотожними із закриттям апеляційного провадження, яке визначено ст. 264 цього Кодексу, якою, в свою чергу, не передбачено можливості закриття апеляційного провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета оскарження.

Згідно з ч.4 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. У разі відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 264 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, зокрема, якщо після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

Разом з тим, станом на момент розгляду даного клопотання про закриття апеляційного провадження у справі, до суду не подано відмови скаржника від апеляційної скарги. В зв`язку з чим суд апеляційної інстанції відхиляє клопотання ТОВ "Вінницький завод пакувальних виробів "ВІНТАР" про закриття апеляційного провадження у справі № 902/1163/22.

За умовами ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши матеріали справи № 902/1163/22 доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши та проаналізувавши наявні докази, колегія суддів встановила наступне.

21.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницький завод пакувальних виробів "ВІНТАР" (відповідач, Споживач) укладено Договір постачання природного газу № 2960005 (Договір).

За умовами пункту 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу, що є кінцевим споживачем, природний газ (далі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором, з урахуванням послуг, передбачених Кодексом ГТС, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493.

Добові планові обсяги постачання газу подаються Споживачем у відповідності до п. 5.5.1 Договору. У разі неподання споживачем добових планових обсягів постачання газу, відповідно до п. 5.5.1 Договору, добові планові обсяги постачання газу визначаються шляхом ділення місячного планового обсягу газу на кількість днів протягом цього місяця. Передача газу за цим Договором здійснюється на межах балансової належності об`єктів Споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі - пункти призначення) (п. 1.4. - 1.6. Договору).

Обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. Договору), що підлягає оплаті Споживачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві - приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та Споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ. Обсяг споживання природного газу Споживачем у розрахунковому періоді не повинен перевищувати підтверджений обсяг природного газу (п. 2.3. та п. 2.4. Договору).

Визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між Сторонами здійснюється в наступному порядку: За підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ. На підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу, підписаного уповноваженим представником Постачальника, у письмовій формі або з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги" та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Споживач протягом двох робочих днів з дати одержання актів зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу кожного акту, підписаного уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання будь якого акту (п. 2.6. Договору).

У випадку відмови від підписання акту визначеного у п. 2.6 Споживачем, обсяг постачання (споживання) газу, вартість замовленої (договірної) потужності та вартість за добовий розбаланс встановлюється Постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних Постачальника. Сторони домовилися, що до моменту обміну оригіналами актів, визначених у п. 2.6., скановані копії підписаних Сторонами актів, надіслані Сторонами одна одній по електронній пошті, мають силу оригіналу (п.2.7. та п. 2.8. Договору).

Розрахунки за поставлений Споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між Постачальником та Споживачем. Підписуючи цей Договір. Споживач підтверджує що ознайомлений з тим, що протягом дії Договору ціна на газ може змінюватись, про що Сторони укладатимуть відповідні додаткові угоди. Підписуючи цей Договір. Споживач підтверджує що йому надане належне повідомлення про порядок зміни ціни газу протягом дії Договору і ніяких інших повідомлень про зміну ціни газу не вимагається (п. 3.1. Договору).

Розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно. Оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 05 числа місяця, що після місяця постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк після збільшення цього обсягу. Остаточний розрахунок по оплаті фактичної місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу (п. 4.1. та п. 4.2. Договору).

У разі виникнення у Споживача заборгованості з оплати вартості газу, Сторони за взаємною згодою можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього Договору. Укладення Сторонами та дотримання Споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє Споживача від виконання поточних зобов`язань за Договором. У разі відсутності графіка погашення заборгованості Постачальник має право грошові кошти, отримані від Споживача за газ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення (п. 4.4. та п. 4.5. Договору).

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з моменту реєстрації споживача в реєстрі постачальника на інформаційній платформі ОГТС, а саме: з 01 січня 2021 року до 31 грудня 2021 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною зі Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому Сторони мають внести зміни до Договору, щодо планових обсягів постачання газу на продовжений строк (п. 11.1. та п. 11.2. Договору).

За твердженнями позивача, на виконання умов Договору з моменту його укладення та по даний час позивач здійснює постачання природного газу відповідачу, однак відповідач не здійснив повну оплату за спожитий природній газ з жовтня 2021 року.

Факт постачання природного газу відповідачу та його обсяг підтверджується доданими до позовної заяви актами приймання-передачі природного газу та рахунками-фактурами, сальдовими оборотами, виписками банку, відповідно до яких:

- в жовтні 2021 боржник спожив 1495,910 м.куб. по ціні 34,48840 за 1 м.куб. по акту № б/н від 31.10.2021 на суму 61 909,86 грн, який оплачено на суму 10 000,00 грн;

- в листопаді 2021 боржник спожив 2620,740 м.куб. по ціні 34,84552 за 1 м.куб. по акту № б/н від 30.11.2021 на суму 109 585,26 грн, який оплачено на суму 100 000,00 грн;

- в грудні 2021 боржник спожив 795,560 м.куб. по ціні 40,58706 за 1 м.куб. по № б/н на суму 38 747,33 грн, який оплачено на суму 25 000,00 грн;

- в січні 2022 боржник спожив 0,11579 м.куб. по ціні 69463,326 за 1 м.куб. по акту № б/н від 31.01.2022 на суму 9 651,79 грн, оплата відсутня;

- в лютому 2022 боржник спожив 104,580 м.куб. по ціні 50,43041 за 1 м.куб. по акту № б/н від 28.02.2022 на суму 6 328,81 грн, оплата відсутня;

- в березні 2022 боржник спожив 671,950 м.куб. по ціні 36,08827 за 1 м.куб. по акту № б/н від 31.03.22 на суму 29 099,41 грн, оплата відсутня;

- в квітні 2022 боржник спожив 3207,210 м.куб. по ціні 38,39386 за 1 м.куб. по акту № б/н від 30.04.2022 на суму 147 764,60 грн, який оплачено на суму 30 000,00 грн;

В травні 2022 відповідачем здійснено оплату на суму 10 000,00 грн, в липні 2022 відповідачем здійснено оплату на суму 10 000,00 грн.

У зв`язку з відсутністю оплати виставлених рахунків за спожитий природний газ добровільно у повному обсязі та у встановлений строк за відповідачем сформувалась заборгованість в сумі 348 651,06 грн.

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

Частинами 1, 2 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько -господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічний припис містить статті 526 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зі змісту викладених вище приписів законодавства, а також аналізу Договору, вбачається, що обсяги поставленого позивачем газу та суми, що підлягали до сплати за кожен окремий місяць поставки природного газу встановлюється саме підписаними між сторонами актами приймання -передачі природного газу, які в розумінні статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, є первинними документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час здійснення господарських операцій, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання Договору постачання природного газу від 21.12.2020 № 2960005 позивачем поставлено відповідачу за період з жовтеня 2021 по квітень 2022 включно, природній газ на загальну суму 403 087,06 грн.

Відповідач взяті на себе зобов`язання по Договору виконав не в повному обсязі та не в передбачені договором строки, а саме за актами приймання - передачі природного газу за жовтень 2021 відповідач розрахувався в сумі 10 000,00 грн, за листопад 2021 - в сумі 100 000,00 грн, за грудень 2021 - в сумі 25 000,00 грн, за квітень 2022 - в сумі 30 000,00 грн. За актами приймання - передачі за період січень-березень 2022 оплата повністю відсутня, за травень та липень 2022 року відповідачем здійснено оплату в розмірі 20 000,00 грн.

За таких обставин, станом на день подачі позовної заяви до суду першої інстанції у відповідача рахувалась заборгованість в сумі 348 651,06 грн.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що після відкриття провадження у справі відповідач здійснив часткову оплату за природній газ по договору в розмірі 100 000,00 грн згідно наданих платіжних доручень № 1192 від 15.02.2023 на суму 50 000,00 грн та № 1211 від 24.02.2023 на суму 50 000,00 грн. Часткова оплата також була підтверджена заявою позивача.

Взявши до уваги подані відповідачем докази сплати грошових коштів у розмірі 100 000,00 грн після відкриття провадження у справі, місцевий господарський суд дійшов висновку про припинення існування предмету спору у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 100 000,00 грн, у зв`язку із чим провадження у справі в цій частині основного боргу підлягало закриттю на підставі до п. 2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинний документ згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" це - документ, який містить відомості про господарську операцію. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Твердження апелянта про відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження здійснення господарської операції, а саме первинних документів в розумінні статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, та існування спірної заборгованості спростовуються доданими до позовної заяви та наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу та рахунками-фактурами, сальдовими оборотами, виписками банку.

Апелянт також посилається на лист Торгово - промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України та умови розділу 9 Договору від 21.12.2020 № 2960005, яким строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс - мажорних обставин (неперборної сили), а сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за договором, якщо це невиконання є наслідком виникнення та дії таких обставин.

Згідно із статті 141 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15 липня 2014 року № 40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

У постановах Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і в разі їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна не тільки довести наявність таких обставин самих собою, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі № 917/1053/18 зазначено таке: "Саме лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання відповідних доказів на підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду, оскільки саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку".

Варто зазначити, що форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили) роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі та потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Суд зазначає, що віднесення введеного воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах. Така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану, унеможливлює виконання конкретного договору.

Лист ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не може вважатись підтверджуючим документом настання обставин непереборної сили в розумінні закону.

Судом також відмічається, що вищевказаний лист ТПП за своїм змістом засвідчує військову агресію російської федерації як форс-мажорну обставину, однак адресований необмеженому колу суб`єктів господарської діяльності, у яких стало неможливим виконання договору внаслідок цих обставин.

Тобто, потребує доведенню вплив цих обставин саме на неможливість виконання договору між позивачем та відповідачем, чого скаржником не доведено.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили або ж випадком) не вважаються: недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Жодних доказів на підтвердження існування форс-мажору у конкретних правовідносинах скаржником суду не надано.

Таким чином, дослідивши наявні докази в сукупності, суд не може розцінити зазначені відповідачем обставини як такі, що об`єктивно унеможливлюють виконання покладених на Споживача зобов`язань за Договором та можливості порушення прав та інтересів Постачальника.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення 248 651,06 грн заборгованості підлягали задоволенню, як обґрунтовані та підтвердженні доказами.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків господарського суду, правильність застосування норм матеріального права та не вказують на порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 01.03.2023 у справі № 902/1163/22 відповідає матеріалам справи та ґрунтується на чинному законодавстві.

Відповідно до п.5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

За результатами розгляду апеляційної скарги у справі № 902/1163/22 витрати по сплаті судового збору, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницькій завод пакувальних виробів "ВІНТАР" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 01.03.2023 у справі № 902/1163/22 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу № 902/1163/22 повернути Господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.