АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/803/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Колоколова С.І., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ "БУТАР ТРЕЙД" - адвокат Лапін К.А.

від АТ Комерційний банк "ПриватБанк" - адвокат Іванова С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БУТАР ТРЕЙД"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.04.2023

у справі №916/803/23

за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУТАР ТРЕЙД"

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ

У лютому 2023 Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до Господарського суду Одеської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "БУТАР ТРЕЙД" у зв`язку із наявністю грошових зобов`язань, строк виконання яких настав.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.04.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Бутар Трейд", визнано вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бутар Трейд" на суму 18021291,37 грн, введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Слостіна Андрія Геннадійовича, тощо.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що перевіривши можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав, суд встановив, що такі зобов`язання виникли на підставах, передбачених законодавством України та підтверджені належними доказами, не виконані боржником, доказів, підтверджуючих спроможність їх виконати у повному обсязі боржник не надав.

Не погодившись із даною ухвалою, боржник звернувся з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.04.2023 року по справі № 916/803/23 та ухвалити постанову, якою у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ «БУТАР ТРЕЙД» відмовити.

Скаржник стверджує, що заборгованість боржника перед ініціюючим кредитором утворилась в рамках дії договору фінансового лізингу за умовами якого Банк передав ТОВ «БУТАР ТРЕЙД» у платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність майно. Однак, вподальшому, Банк в односторонньому порядку розірвав Договір фінансового лізингу, надіславши Лізингоодержувачу відповідне повідомлення. За актом приймання-передачі ТОВ «БУТАР ТРЕЙД» повернув Банку об`єкт лізингу.

Як відзначає скаржник, за період дії Договору фінансового лізингу, ТОВ «БУТАР ТРЕЙД», як Лізингоодержувач за договором, сплатив АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як Лізингодавцю за договором, лізингові платежі, загальну суму 4 940 967,27 грн. Дані Лізингові платежі, на переконання апелянта, як частина відшкодування вартості предмету лізингу за Договором фінансового лізингу, є оплатою за договором купівлі- продажу (попередня оплата), а Майно, яке є предметом договору лізингу повинно було перейти в подальшому у власність Лізингоодержувача.

Таким чином, на думку апелянта, розірвання Договору фінансового лізингу та повернення об`єкті лізингу Банку, припиняє обов`язок ТОВ "БУТАР ТРЕЙД" на сплату цих лізингових платежів, та припиняє право Банку на їх отримання (тримання).

Апелянт зазначає, що зв`язку з тим, що Договір фінансового лізингу не містить норми щодо строків повернення лізингових платежів (у випадку розірвання Договору лізингу і повернення об`єкту лізингу), керуючись частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України, ТОВ «БУТАР ТРЕЙД» листом від 09.03.2023 надіслало АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Вимогу про повернення сплачених лізингових платежів в сумі 4 940 967,27 грн за неотримане ним у майбутньому майно (об`єкту лізингу) за Договором фінансового лізингу.

Після спливу строку, встановленого у вищевказаній вимозі, ТОВ «БУТАР ТРЕЙД», керуючись вимогами ст. 601 Цивільного кодексу України вчинило односторонній правочин - залік зустрічних однорідних вимог щодо заборгованості з простроченого повернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» лізингових платежів, як сплату частини вартості об`єкту лізингу за Договором фінансового лізингу на вищевказану суму.

За твердженням апелянта, той факт, що розмір вимог кредитора при зверненні з відповідною заявою до суду першої інстанції був завищений в сумі 4 940 967 грн 27 коп, було достеменно відомо суду першої інстанції з наданого відзиву боржника.

Однак, як вважає скаржник, судом першої інстанції ці обставини не були з`ясовані, в оскаржуваній ухвалі цим обставинам не надано жодної оцінки, суд першої інстанції тільки описав хронологію надання сторонами документів, які залучені до матеріалів справи.

При цьому, апелянт зазначає, що ознайомившись з відзивом Боржника, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надало до суду першої інстанції заяву про зменшення грошових вимог ініціюючого кредитора, де зазначено, що кредитор зменшує розмір заявлених грошових вимог в частині відсоткової винагороди за користування майном. При цьому, Банк не здійснює відмову від грошових вимог на суму 4 940 967,27 грн.

Відтак, скаржник вважає, що Банк відкрито підтверджує спірність вимог, які були заявлені в первісній заяві.

ТОВ «БУТАР ТРЕЙД» також наголошує на тому, що в Господарському суді Одеської області знаходиться на розгляді заява ТОВ «БУТАР ТРЕЙД» про визнання наказу про примусове виконання рішення таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за Договором фінансового лізингу на суму 4 940 967 грн 27 коп.

Як вважає апелянт, лише після розгляду заяви ТОВ «БУТАР ТРЕЙД» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню сформується остаточна безспірна вимога АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за таким грошовим зобов`язанням, як відсоткова винагорода за користування майном. Однак, заява ТОВ «БУТАР ТРЕЙД» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню не розглянута судом.

Скаржник також відзначає, що зменшення позовних вимог, що притаманне справам позовного провадження, не може бути застосовано до справ про банкрутство на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство, а подання ініціюючим кредитором змін до своєї попередньої заяви, що не має характеру виправлення технічних помилок такої заяви, а стосується зміни суті своїх попередніх вимог не передбачено Кодексом та є новою заявою такого кредитора, подання якої до суду повинно відбуватись в порядку, передбаченому Кодексом.

Однак, на переконання скаржника, судом першої інстанції, при неправильному застосуванні норм матеріального права, (незастосування ч. 6 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства), прийнято заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зменшення грошових вимог ініціюючого кредитора, та відкрито провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "БУТАР ТРЕЙД" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.04.2023 по справі №916/803/23 та призначено справу до розгляду на 21.06.2023.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в якому останнє просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування своїх заперечень Банк зазначає, що твердження апелянта про наявність спору про право є безпідставними, оскільки заявлені кредитором вимоги до боржника є встановленими у рішенні суду, отже є безспірними.

Кредитор також відзначає, що лізингові платежі за договором фінансового лізингу, не були стягнуті за рішенням суду, а також не є заявлені як грошові вимоги кредитора у заяві про порушення справи про банкрутство.

Також, на переконання Банку не заслуговують на увагу й твердження апелянта з приводу неможливості зменшення розміру вимог у справі про банкрутство, оскільки зазначення спростовується приписами чинного законодавства України, якими позивачу (заявнику) надано право на зменшення заявлених вимог.

Під час судового засідання від 21.06.2023 представник апелянта підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із вимогами та доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 01.07.2016 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Бутар Трейд" було укладено договір фінансового лізингу №4Б16053ЛИ.

Відповідно до п.1.1. договору, банк є власником нерухомого майна, яке зазначено у додатку №1 договору. Банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

Згідно з п. 1.2 договору, на дату укладання цього договору вартість майна становить 538565432,00 грн.

За умовами п.6.2.11. договору, лізингоодержувач зобов`язується сплачувати банку: винагороду за рахунку Фінансовий лізинг (оренда)", лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна), відсоткову винагороду за користування майном, винагороду за користування майном отриманим в лізинг, інші витрати банка, безпосередньо пов`язані з цим договором.

Пунктом 2.3.2. договору визначено, що лізингоодержувач сплачує банку винагороди на рахунок, зазначений у п.1.4. договору, відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми.

У відповідності до додаткової угоди до договору фінансового лізингу №4Б16053ЛИ від 01.07.2016 з 07.11.2016 змінено п.2.3.2., а саме: відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 10,5% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця за період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений в додатку 2.

Відповідно до п.2.3.3. лізингоодержувач сплачує банку винагороди на рахунок, зазначений у п.1.4. договору, у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користуванням майном складає 24% .

Згідно з додатковою угодою від 07.11.2016 змінено п.2.3.3. договору, а саме, у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 21% річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно з додатком №2.

ПАТ АТ „ПриватБанк" повідомило 31.05.2017 ТОВ „Бутар Трейд" про розірвання договору фінансового лізингу з 15.06.2017, у зв`язку з наявністю заборгованості.

У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ „Бутар Трейд" своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу №4Б16053ЛИ від 01.07.2016 щодо повної та своєчасної оплати лізингових платежів, АТ „ КБ ПриватБанк" звернулось із відповідним позовом до Господарського суду Одеської області про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду Одеської області по справі №916/2652/18 від 17.04.2019 позов Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" задоволено, стягнуто з ТОВ "Бутар Трейд" на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" заборгованість за договором фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ від 01.07.2016 у розмірі 22 622 914, 92 грн, з яких: заборгованість за відсотковою винагородою за користування майном - 21 812 811,91 грн, пеня 810 103, 01 грн та судовий збір у розмірі 339 343, 72 грн.

На виконання рішення господарського суду Одеської області від 17.04.2019 у справі №916/2652/18 видано наказ від 26.06.2019.

Однак, боржником існуюча заборгованість погашена не була, що й стало підставою для звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Бутар Трейд".

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Бутар Трейд", введення процедури розпорядження майном боржника та часткового визнання грошових вимог Банку до ТОВ "Бутар Трейд", з огляду на наявність заяви кредитора про зменшення вимог до боржника.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

За приписами ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі та повинна містити: найменування господарського суду, до якого подається заява; найменування боржника, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи; ім`я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви.

До заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються: докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

Заява кредитора, крім відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, повинна містити відомості про розмір вимог кредитора до боржника із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті.

Заява кредитора може ґрунтуватися на об`єднаній заборгованості боржника за сукупністю його різних зобов`язань перед цим кредитором.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Приписами ч. 1 ст. 292 ГК України визначено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Статтею 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції чинній на момент укладення між сторонами договору) фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених п.п.1-4 ч.1 ст. 5 цього Закону.

Порядок та умови набуття лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу у власність визначаються договором фінансового лізингу або зазначеним у такому договорі окремим договором купівлі-продажу (викупу) об`єкта фінансового лізингу, або іншим договором, визначеним договором фінансового лізингу. Лізингоодержувач має право набути у власність об`єкт фінансового лізингу, за умови належного виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань, за договором фінансового лізингу, у тому числі із сплати лізингових та інших платежів, а також (у разі виникнення) неустойки (штрафу, пені), якщо інше не передбачено таким договором ч.ч. 1,2 ст. 7 Закону).

Як вже було зазначено вище, 01.07.2016 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Бутар Трейд" було укладено договір фінансового лізингу №4Б16053ЛИ за умовами якого ТОВ "Бутар Трейд" взяло на себе зобов`язання щодо сплати, зокрема, відсоткової винагороди за користування майном.

Однак, ТОВ "Бутар Трейд" свої зобов`язання щодо сплати відсоткової винагороди за користування майном не виконало, що стало підставою для розірвання укладеного з Банком договору та звернення останнього із позовом до суду про стягнення заборгованості, за результатами розгляду якого рішенням Господарського суду Одеської області по справі №916/2652/18 від 17.04.2019 стягнуто з ТОВ "Бутар Трейд" на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" заборгованість за договором фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ від 01.07.2016 у розмірі 22 622 914, 92 грн.

Під час розгляд справи у суді першої інстанції ТОВ "Бутар Трейд" було подано відзив на заяву АТ КБ "Приватбанк" про порушення справи про банкрутство в якому вказано, що лізингові платежі в сумі 4 940 967,27 грн сплачені ТОВ "Бутар Трейд, як частина відшкодування вартості предмету лізингу за договором фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ від 01.07.2016, є оплатою за договором купівлі-продажу (попередня оплата), а майно, яке ж предметом договору лізингу повинно було перейти в подальшому у власність лізингоодержувача.

Таким чином, ТОВ "Бутар Трейд" вважає, що розірвання договору фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ від 01.07.2016 та повернення об`єкту лізингу Банку, припиняє обов`язок ТОВ "Бутар Трейд" на оплату цих лізингових платежей.

У зв`язку з тим, що договір фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ від 01.07.2016 не містить норми щодо строків повернення лізингових платежів (у випадку розірвання договору лізингу та повернення об`єкту лізингу), керуючись ч. 2 ст. 693 ЦК України ТОВ "Бутар Трейд" листом від 09.03.2023 надіслало АТ КБ "Приватбанк" вимогу про повернення сплачених лізингових платежів в сумі 4 940 967,27 грн, за неотримане ним у майбутньому майно (об`єкту лізингу) за договором фінансового лізингу №4Б16053ЛИ від 01.07.2016 (т.1, а.с. 133-135).

У зв`язку з закінченням строку встановленого у вказаній вимозі, а саме 21.03.2023, ТОВ "Бутар Трейд" керуючись вимогами ст. 601 ЦК України вчинило односторонній правочин - залік зустрічних однорідних вимог щодо заборгованості з простроченого повернення АТ КБ "Приватбанк" лізингових платежів, як сплату частини вартості об`єкту лізингу за договором фінансового лізингу №4Б16053ЛИ від 01.07.2016 на загальну суму 4 940 967,27 грн. Дана заява була направлена АТ КБ "Приватбанк" засобами поштового та електронного зв`язку (т.1, а.с. 138-141).

28.03.2023 до місцевого господарського суду надійшла заява АТ КБ "Приватбанк" про зменшення грошових вимог до боржника в якій останнє просило визнати вимог Банку до ТОВ "Бутар Трейд" в розмірі 18 021 291,37 грн (т.1, а.с. 145-147).

Дана заява обумовлена наявністю поданої ТОВ "Бутар Трейд" заяви про залік зустрічних однорідних вимог щодо заборгованості з простроченого повернення АТ КБ "ПриватБанк" лізингових платежів.

Відтак, судова колегія вважає, що заявлені АТ КБ "ПриватБанк" грошові вимоги до ТОВ "Бутар Трейд", з урахуванням їх зменшення, є обґрунтованими та такими, що підтверджуються належними та допустимими доказами по справі.

За приписами ч. 2 ст. 8 Кодексу України з процедур банкрутства, право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.

Частиною 1 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. Неявка у підготовче засідання сторін, а також відсутність відзиву боржника не перешкоджають проведенню засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства, у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства, за результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, враховуючи відсутність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, дійшов цілком обґрунтованого висновку щодо можливості відкриття провадження у справі про банкрутство та визнання грошових вимог ініціюючого кредитора до боржника.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта з приводу відсутності у ініціюючого кредитора права на подання у межах справи про банкрутство заяви про зменшення кредиторських вимог до боржника, з огляду на таке.

За приписами ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Отже, законодавець визначив можливість регулювання провадження у справі про банкрутство не лише Кодексом України з процедур банкрутства, а й приписами Господарського процесуального кодексу України.

Так, за приписами ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару тощо). Тобто, збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір заявлених вимог.

У даному випадку, як вбачається з наявних матеріалів справи, АТ КБ "Приватбанк" скористалось своїм правом на зменшення заявлених до ТОВ "Бутар Трейд" кредиторських вимог у зв`язку із вчиненням ТОВ "Бутар Трейд" одностороннього правочину - заліку зустрічних однорідних вимог щодо заборгованості з простроченого повернення АТ КБ "Приватбанк" лізингових платежів, як сплату частини вартості об`єкту лізингу за договором фінансового лізингу №4Б16053ЛИ від 01.07.2016 на загальну суму 4 940 967,27 грн.

Судова колегія звертає увагу, що заявлені АТ КБ "Приватбанк" грошові вимоги до боржника були зменшенні саме за суму вищевказаного зарахування на загальну суму 4 940 967,27 грн.

При цьому, місцевим господарським судом під час прийняття оскаржуваної ухвали та визнання грошових вимог АТ КБ "Приватбанк" до боржника було враховано названу заяву про зменшення вимог та визнано вимоги АТ КБ "Приватбанк" до ТОВ "Бутар Трейд" у розмірі визначеному у заяві про зменшення грошових вимог до боржника.

Не заслуговують на увагу й твердження апелянта з приводу того, що у заяві про зменшення грошових вимог до боржника АТ КБ "Приватбанк" зазначило, що не здійснює відмову від грошових вимог на суму 4 940 967,27 грн, що на думку скаржника свідчить про наявність спору про право, з огляду на таке.

Верховний Суд в постанові від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20 зазначив, що встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмета) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного державного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище.

Зазначена правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постановах від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20, від 15.10.2020 у справі № 922/1174/20, від 16.09.2020 у справі № 911/593/20.

Правова категорія "спір про право", яку з`ясовує суд у підготовчому засіданні перед відкриттям провадження у справі про банкрутство, може бути виражена як у процесуальній формі, про що свідчать судові акти, так і у матеріально-правовій формі, що підтверджується юридичними фактами, які дають змогу зробити обґрунтований висновок про наявність суперечностей (розбіжностей) у структурі вимог кредитора, а отже, про відсутність можливості на цій стадії судового провадження встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника (правовий висновок, викладений в постанові ВС від 18.03.2021 у справі № 911/1922/20).

У постанові від 22.10.2019 у справі № 910/11946/18 Верховний Суд зазначив, що предметом підготовчого засідання є з`ясування наявності підстав, які надають кредитору чи боржнику можливість ініціювати порушення провадження у справі про банкрутство, тобто ознак загрози неплатоспроможності та виникнення обставин неплатоспроможності.

Таким чином, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності спору про право; встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

Положеннями статті 36 КУзПБ, з метою реалізації засад змагальності при розгляді справи про банкрутство у підготовчому засіданні, боржнику надано право на подання відзиву на заяву про відкриття провадження у справі та викладення своїх заперечень щодо вимог заявника (заявників) з наданням доказів необґрунтованості таких вимог.

У даному випадку, як вже було вказано вище, заявлені АТ КБ "Приватбанк" грошові вимоги до боржника підтвердженні рішення суду, відтак є безспірними.

В свою чергу, боржник скористався своїм правом на подання відзиву на заяву про порушення справи про банкрутство в якій, серед іншого, зазначив про залік зустрічних однорідних вимог на загальну суму 4 940 967,27 грн.

Саме на цю суму АТ КБ "Приватбанк" зменшено грошові вимоги до боржника у відповідній заяві.

При цьому, посилання АТ КБ "Приватбанк" на те, що останнє не відмовляється від даних вимог жодним чином не може свідчити про наявність спору про право, оскільки боржником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили оскарження АТ КБ "Приватбанк" одностороннього правочину про залік зустрічних однорідних вимог, висловлення незгоди з таких правочином, тощо.

Натомість, як вже було вказано вище, у прохальній частині заяви про зменшення грошових вимог до боржника АТ КБ "Приватбанк" визначило суму грошових вимог з урахуванням зменшення на суму відповідного заліку зустрічних однорідних вимог, що також було враховано місцевим господарським судом під час прийняття оскаржуваної ухвали.

З огляду на наведене, у даному випадку у суду першої інстанції були відсутні підстави для прийняття рішення про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки між ініціюючим кредитором та боржником відсутній спір про право, а вимоги кредитора не були задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду.

Зазначене спростовує твердження апелянта з приводу відсутності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Бутар Трейд" та необхідність прийняття рішення про відмову у відкритті провадження у справі.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 04.04.2023 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.04.2023 у справі №916/803/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.06.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Філінюк І.Г.