ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.06.23 Справа № 917/1067/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши матеріали

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТТЕНДЕР», м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕВПРОД", м. Кременчук,

про видачу судового наказу про стягнення 18 432,70 грн

встановив:

До Господарського суду Полтавської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТТЕНДЕР» про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕВПРОД" 18 432,70 грн заборгованості за договором приєднання №SО-2015-003 про надання доступу до онлайн-сервісу під час проведення процедур публічних закупівель PROZORO та за актом №SО-2015-003/44278 надання послуг від 31.12.2021 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2023 заяву про видачу судового наказу передано для розгляду судді Безрук Т. М.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно із ч. 1 статті 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

У статті 148 ГПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ці норми є спеціальними та підлягають врахуванню при розгляді заяв про видачу судового наказу.

Відповідно до ст. 76-78 ГПК України належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 86 цього Кодексу суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В обґрунтування поданої заяви про видачу судового наказу заявник зазначив, що вимоги виникли за договором приєднання №SО-2015-003 про надання доступу до онлайн-сервісу під час проведення процедур публічних закупівель PROZORO.

На підтвердження наявності господарських правовідносин між сторонами позивач до заяви про видачу судового наказу додав договір приєднання №SО-2015-003 про надання доступу до онлайн-сервісу під час проведення процедур публічних закупівель PROZORO, який не підписаний відповідачем ні письмово, ні електронним цифровим підписом.

За умовами преамбули договору №SО-2015-003 до моменту укладення договору з конкретним замовником, цей договір має статус оферти оператора. Договір не є публічним договором згідно ст. 633 Цивільного кодексу України. Договір є договором приєднання в розумінні ст. 634 Цивільного Кодексу України, розміщений в мережі Інтернет на вебсайті. Замовник не може пропонувати свої умови та/або будь-які зміни до договору. Договір може бути укладений виключно шляхом приєднання замовника до договору в цілому. Приєднуючись до договору, замовник підтверджує, що повністю ознайомився з умовами договору, не має будь-яких заперечень та/або застережень щодо умов договору, безумовно погоджується з умовами договору і зобов`язується дотримуватися умов договору.

Договір вважається укладеним в письмовій (електронній) формі з моменту його акцептування замовником, без підписання сторонами договору на паперових носіях.

Відповідно до п.1.2 договору, акцепт - повне і безумовне прийняття замовником умов договору шляхом реєстрації в електронній системі через ЕМ (електронний майданчик).

Проте, до заяви стягувач не додав доказів, що підтверджують акцептування боржником вказаного договору, не додав доказів в підтвердження реєстрації боржника на електронному майданчику відповідно до умов договору.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Заявник не надав належних доказів в підтвердження укладання договору з відповідачем у спосіб, визначений договором приєднання № SО-2015-003, що унеможливлює висновок, що за вказаним у заяві договором у відповідача виникли зобов"язання пеерд позивачем.

Суд зауважує, що в наказному провадженні він позбавлений можливості надавати оцінку поданим документам на предмет їх достовірності, достатності та вірогідності. В межах даного провадження судом досліджується формальна наявність документів, які долучаються до заяви у відповідності до ч.3 ст. 150 ГПК України.

Таким чином заявником не дотримано вимоги ст.150 ГПК України щодо надання договору, укладеного у письмової формі.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Додана до заяви копія акту № SO-2015-003/44278 надання послуг від 31.12.2021 року та доказ його направлення, при відсутності документів в підтвердження приєднання до умов договору шляхом здіснення конкретної дії (реєстрації в електронній системі закупівель через електронний майданчик), не свідчать про укладання самого договору, на підставі якого стягується заборгованість.

Також, пунктом 4.2 договору передбачено, що вартість доступу до онлайн-сервісу встановлена у тарифах, розміщених на вебсайті.

Згідно з п.1.13 договору тарифи - документ, який встановлює вартість доступу до онлайн-сервісу, розміщений на вебсайті та є невід`ємною частиною договору.

Проте до заяви не додано вказаного документу, який є невід`ємною частиною договору.

Отже, з наданих заявником доказів не вбачається за можливе встановити наявність волевиявлення боржника на укладення договору, оскільки всі додані до заяви документи складені заявником одноособово.

Враховуючи викладене, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, належним чином не підтверджуються доданими до неї документами.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Також, заявлена вимога не відповідає вимогам статті 148 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Отже, суд відмовляє у видачі судового наказу про стягнення 18432,70 грн.

Одночасно суд роз`яснює про наявність у заявника права звернутися повторно з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).

Також, суд роз`яснює, що з вказаними вимогами стягувач має право звернутися у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу (за платіжною інструкцією № 4771 від 14.06.2023 на суму 268,40 грн), зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити у видачі судового наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Дата підписання ухвали: 23.06.2023.

Суддя Т. М. Безрук