ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ЗУСТРІЧНОЇ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

29 червня 2023 року справа №903/588/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., розглянувши матеріали по справі № 903/588/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСКОФІТА" (03066, місто Київ, провулок Охтирський, будинок 7, )

до відповідача: Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка (45726, Волинська область, Горохівський район, село Губин Перший. )

про стягнення 997 931,14 грн.

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю ІСКОФІТА звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка у якому просить стягнути 997 931, 14 грн. заборгованості в т.ч. 814 472 грн. основного боргу, 105 992, 93 грн. пені, 13 870, 46 грн. інфляційного збільшення суми боргу, 63 595, 75 грн. 30% річних та 14 968, 97 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки №193 від 14.03.2022 в частині своєчасної оплати за отриманий товар.

Ухвалою від 13.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 17.07.2023. Зобов`язано відповідача у строк до п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього доказів учасникам по справі.

28.06.2023 від відповідача через відділ діловодства суду надійшла зустрічна позовна заява за вх. №01-52/764/23.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви відповідач посилається, що підставою первісного позову визначено, що поставка товару визначеною видатковою накладною №56 від 09.02.2023р. відбувалась за договором оптової поставки №193 від 14.03.2022 і при цьому у ПОСП ім. І. Франка наявний перед ТОВ "ІСКОФІТА" основний борг у розмірі 814 472,00 грн. Згідно п. 6.5. договору оплата першої партії товару здійснюється у формі 100% передоплати вартості партії товару, а друга та наступні - на умовах відстрочки платежу протягом 21 календарного дня з моменту поставки партії товару.

Однак, відповідач вважає, що оскільки перша поставка від позивача до відповідача відбулась не на умовах 100% передоплати, то поставка, якщо вона мала місце, відбулась не на виконання умов договору, а відбувалася та виконання іншого (усного) правочину умови щодо оплати за яким не були визначені та який не передбачав пені та відсотків річних за порушення грошового зобов`язання.

Відповідач за зустрічним позовом вважає, що у позивача за первісним позовом відсутнє право вимоги до відповідача за договором поставки № 93 від 14.03.2022 і відповідно відсутні кореспондуючі обов`язки у відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом по договору поставки №193 від 14.03.2022.

Відтак, просить суд постановити рішення, яким визнати відсутнім право вимоги ТОВ "ІСКОФІТА" до ПОСП ім. І. Франка за договором поставки №193 від 14.03.2022, а також визнати відсутнім обов`язки ПОСП ім. І. Франка перед ТОВ "ІСКОФІТА" по договору поставки №193 від 14.03.2022. та відстрочити ПОСП ім. І. Франка сплату судового збору за подання зустрічної позовної заяви до 31.08.2023.

Дослідивши зустрічну позовну заяву, суд дійшов висновку, що остання підлягає поверненню на підставі ч. 6 ст.180 ГПК, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 180 ГПК України встановлено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

За змістом ст. 180 ГПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Згідно з ч. 6 ст. 180 ГПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Зустрічна позовна заява подана без дотримання вимог статті 162 ГПК України, оскільки відсутні докази сплати судового збору за подання такої заяви.

За приписами ст. 180 ГПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 ГПК. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 ГПК.

В заяві відповідач просить суд відстрочити сплату судового збору за подання зустрічної позовної заяви до 31.08.2023 включно.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Вказаний перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним і редакція зазначеної статті передбачає право суду з урахуванням майнового стану сторони відстрочити сплату судового збору за наявності викладених вище умов, а не лише виходячи з майнового стану сторони.

Однак, наявність передбачених ч.1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" умов, за яких суд враховуючи майновий стан сторони, може звільнити її від сплати судового збору, відповідачем у клопотанні про відстрочення сплати судового збору не наведено за змістом ст. 8 Закону України Про судовий збір умов, за наявності, яких суд відстрочує сплату судового збору.

ПОСП ім. І. Франка визначених належних і допустимих доказів, суду не надав, наведені ж заявником обставини не мають характер виключних та не є підставами для відстрочення останнього від сплати судового збору, в порядку статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Статтею 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов`язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Таким чином, як органи державної влади, що утримуються за рахунок держбюджету, так і суб`єкт господарювання та громадян поставлено законом у рівні умови в частині обов`язку сплачувати судовий збір, а тому вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення чи відстрочення сплати судового збору, окрім випадків, встановлених ст. 8 Закону України "Про судовий збір", призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У Рішенні 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України", яким зазначено, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

При цьому, суд зазначає, що "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (Рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").

Встановлення державою обов`язку щодо сплати судового збору за звернення до господарського суду у порядку та розмірі, що встановлені Законом України "Про судовий збір", є допустимим обмеженням особи у доступі до суду та не становить порушення гарантованого їй пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "права на суд".

Така позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 11.03.2019 по справі № 914/1723/15.

З огляду на викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача про відстрочення сплати судового збору.

Керуючись ст. 180, ч. 2 ст. 232, ст.ст. 233, 234, Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Зустрічну позовну заяву Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені Івана Франка повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 29.06.2023.

Суддя В. М. Дем`як