ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2023м. ДніпроСправа № 904/2111/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (49081, м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 29, оф. 504; ідентифікаційний код 32688148)

до Приватного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" (49064, м. Дніпро, вул. Гомельська, буд. 59; ідентифікаційний код 01238637)

про стягнення 189 092 грн. 21 коп.

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ПРОЦЕДУРА:

Позивач - Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№2023/22 від 26.07.2022) до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" про стягнення 189 092 грн. 21 коп., що складає 115 700 грн. 00 коп. - основного боргу за теплову енергію, поставлену відповідно до умов Договору від 01.10.2013 №050733 про постачання теплової енергії, 6 162 грн. 52 коп. - 3% річних, 28 792 грн. 98 коп. - інфляційних збитків та 38 436 грн. 71 коп. - пені.

Також просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Пунктом 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49064, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Гомельська, буд. 59, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду відповідачу (а.с.99).

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

У зв`язку з відсутністю фінансування потреб Господарського суду Дніпропетровської області на відправку поштової кореспонденції суду, ухвала суду від 01.08.2022 фактично була надіслана відповідачу лише 09.03.2023.

Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Слід відзначити, що поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилася ухвала суду від 01.08.2022, було повернуто за зворотною адресою з довідкою АТ "Укрпошта" форми 20 від 24.03.2022 "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.93-97)

При цьому, враховуючи запровадження з 24.02.2022 в Україні воєнного стану та існування пов`язаних з вказаною обставиною збільшення термінів доставки та інших перебоїв у доставці поштової кореспонденції, судом долучено до матеріалів справи роздруківку здійсненого відстеження поштового відправлення суду на адресу відповідача, шляхом формування витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання вказаного відправлення, та проаналізовано його зміст на предмет належного повідомлення відповідача (а.с.100).

Судом наголошує на тому, що на поштове відділення, яке обслуговує відповідача, ухвала суду від 01.08.2022 надійшла 11.03.2023 та не була вручена під час доставки 15.03.2023.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (надалі - Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №923/1432/15.

При цьому, суд окремо звертає увагу на те, що з 01.01.2020 набрали чинності зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку, внесені Постановою Кабінету Міністрів України № 1149 від 27.12.2019, відповідно до яких:

- рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 991 Правил);

- рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 992 Правил).

Таким чином, зберігання відділенням АТ "Укрпошта" поштових відправлень суду, які є "Судовими повістками" в розумінні чинного законодавства України в період більше, ніж три робочі дні, а також їх повернення із непередбачених для "Судових повісток" причин є неправомірним. Більше того, такі дії зумовлюють порушення права позивача на своєчасне вирішення справи судом.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, ухвалою суду від 01.08.2022, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 26.06.2023 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Отже, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Справа розглядається відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод протягом розумного строку з урахуванням введення в Україні воєнного стану.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

Як вбачається, між Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі", правонаступником якого є позивач - Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, як енергопостачальною організацією, та Публічним акціонерним товариством "Дніпровськпромбуд", правонаступником якого є відповідач - Приватне акціонерне товариство "Дніпровськпромбуд", як споживачем, було укладено Договір від 01.10.2013 №050733 про постачання теплової енергії (надалі - Договір) (а.с.12-18).

За цим Договором енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором (пункт 1.1. Договору).

Пунктом 2.1. Договору визначено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього Договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону (172 діб);

- гаряче водопостачання - протягом року;

- технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;

- кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймаються виконавчим органом відповідної місцевої ради, виходячи з кліматичних умов (пункт 2.2. Договору).

Відповідно до пункту 7.1. Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених графіків.

Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 2-х примірниках) на відпуск - отримання теплової енергії по формі додатку 4 (пункт 7.2. Договору).

Пунктом 7.3. Договору визначено, що споживач зобов`язаний не пізніше ніж за 5 днів до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою у додатку 1 до цього Договору, по власним платіжним дорученням з указанням періоду, за який він сплачує.

Відповідно до пункту 7.4. Договору остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем впродовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов`язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця слідуючого за розрахунковим. У випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів.

Пунктом 11.1. Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2016 року.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (пункт 11.3. Договору).

В матеріалах справи містяться копії:

- Додатку №1 до Договору №050733 від 01.10.2013 (а.с.14);

- Додатку №1 (лист 1) до Договору №050733 від 01.10.2013 "Обсяги постачання теплової енергії споживачу" за адресою: пр. Петровського, 56 гуртожиток" (а.с.15);

- Додатку №1 (лист 2) до Договору №050733 від 01.10.2013 "Обсяги постачання теплової енергії споживачу" за адресою: пр. Петровського, 56 гуртожиток" (а.с.15);

- Додатку №2 до Договору №050733 від 01.10.2013 "Схема тепломережі, що перебуває на балансі споживача ПАТ "Дніпровськпромбуд" пр. Петровського, 56 (а.с.16);

- Додатку до Договору "Умови припинення подачі теплової енергії" (а.с.16);

- Додатку №4 до Договору №050733 від 01.10.2013 зразок акту прийому-передачі виконаних робіт (а.с.17);

- Додатку №5 до Договору "Перелік необхідної інформації" (а.с.17);

- Додатку №6 до Договору №050733 "Характеристика опалювального об`єкту за адресою: пр. Петровського, 56 гуртожиток" (а.с.14).

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016 №28/12 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" об`єктів і мереж теплопостачання" надано дозвіл на передачу з балансу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" об`єктів і мереж теплопостачання згідно з переліком (а.с.72).

В подальшому сторонами було укладено Додаткову угоду від 28.10.2016 до Договору, відповідно до якої у зв`язку із зміною у структурі Енергопостачальної організації, що пов`язана із передачею основних засобів, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016 №28/12 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" об`єктів і мереж теплопостачання", наказу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" від 05.09.2016 №320 "Про передачу об`єктів і мереж теплопостачання на баланс КП "Теплоенерго", актів приймання-передачі об`єктів сторони домовилися внести зміни до Договору (а.с.18).

Також Рішенням Дніпровської міської ради від 19.07.2017 № 24/23 "Про надання дозволу на передачу основних фондів та інших активів, заборгованості за пільги та субсидії з балансу КП "Дніпровські міські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" надано дозвіл на передачу основних фондів та інших активів згідно з переліком, заборгованості за пільги та субсидії з балансу Комунального підприємства "Дніпровські міські теплові мережі" на баланс Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (а.с.73).

В матеріалах справи наявна копія листа відповідача щодо інформування про зміну діючого номеру рахунку (а.с.19) та копія інформаційного листа ПАТ "Дніпровськпромбуд" про зміну типу та назви товариства на ПрАТ "Дніпровськпромбуд" (а.с.19).

Також в матеріалах справи міститься копія Акту від 15.06.2021 прийняття-передачі основних засобів, відповідно до якого об`єкт основних засобів відповідач здав, а КП "Жилвервіс-5" ДМР прийняв (а.с.25-26).

Відповідач листом від 16.06.2021 №1-05/9-50 просить позивача розірвати Договір від 01.10.2013 №050733 та договір від 01.10.2013 №051733 з 16.06.2021 у зв`язку з передачею в комунальну власність м. Дніпра з передачею на баланс КП "Жилсервіс 5", гуртожитків за адресами: - пр. Івана Мазепи, 56 відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2012 по справі №2/5005/5374/2012 та Акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність (а.с.24).

На виконання умов Договору позивачем у період з листопада 2020 по квітень 2021 включно було поставлено теплову енергію відповідачу на загальну суму 296 495 грн. 54 коп., що підтверджується копіями актів прийому-передачі послуги за Договором (з урахуванням акту корегування від 18.04.2021 №050733 на загальну суму з урахуванням ПДВ - 4 504 грн. 20 коп. (зі знаком мінус), а саме:

- від 30.11.2020 №050733(за листопад 2020) на загальну суму, з урахуванням ПДВ - 26 770 грн. 14 коп. (а.с.34);

- від 31.12.2020 №050733 (за грудень 2020) на загальну суму, з урахуванням ПДВ - 49 799 грн. 35 коп. (а.с.35);

- від 31.01.2021 №050733 (за січень 2021) на загальну суму, з урахуванням ПДВ - 71 169 грн. 95 коп. (а.с.36);

- від 28.02.2021 №050733 (за лютий 2021) на загальну суму, з урахуванням ПДВ - 71 425 грн. 12 коп. (а.с.37);

- від 31.03.2021 №050733 (за березень 2021) на загальну суму, з урахуванням ПДВ - 53 115 грн. 32 коп. (а.с.38);

- від 30.04.2021 №050733 (за квітень 2021) на загальну суму, з урахуванням ПДВ - 28 719 грн. 86 коп. (а.с.39);

Як вбачається, позивачем у період з 30.11.2020 по 30.04.2021 було виставлено відповідачу рахунки на загальну суму 296 495 грн. 54 коп. (з урахуванням рахунку від 18.04.2021 №050733 на загальну суму з урахуванням ПДВ - 4 504 грн. 20 коп. (зі знаком мінус)), а саме:

- від 30.11.2020 №050733 (за листопад 2020) на загальну суму, з урахуванням ПДВ - 26 770 грн. 14 коп. (а.с.27);

- від 31.12.2020 №050733 (за грудень 2020) на загальну суму, з урахуванням ПДВ - 49 799 грн. 35 коп. (а.с.28);

- від 31.01.2021 №050733 (за січень 2021) на загальну суму, з урахуванням ПДВ - 71 169 грн. 95 коп. (а.с.29);

- від 28.02.2021 №050733 (за лютий 2021) на загальну суму, з урахуванням ПДВ - 71 425 грн. 12 коп. (а.с.30);

- від 31.03.2021 №050733 (за березень 2021) на загальну суму, з урахуванням ПДВ - 53 115 грн. 32 коп. (а.с.31);

- від 30.04.2021 №050733 (за квітень 2021) на загальну суму, з урахуванням ПДВ - 28 719 грн. 86 коп. (а.с.32)

В матеріалах справи наявна копія реєстру вручення рахунків КП "Теплоенерго" (а.с.69), відповідно до якого рахунки було вручено:

- за листопад 2020 - 09.12.2020;

- за грудень 2020 - 28.01.2021;

- за січень 2021 - 11.02.2021;

- за лютий 2021 - 11.03.2021;

- за березень 2021 - 09.04.2021;

- за квітень 2021 - 13.05.2021.

Також в матеріалах справи містяться копії актів споживання теплової енергії (а.с.63 - 68), роздруківки розпоряджень Дніпровського міського голови "Про початок опалювального сезону 2020 - 2021 р.р. у місті Дніпрі" від 28.10.2020 №1267-р та "Про закінчення опалювального сезону 2020 - 2021 р.р. у м. Дніпрі" від 30.03.2021 №155-р (а.с.74-75).

Як вбачається, сторонами було підписано Акт взаємних розрахунків за період з листопада 2020 по травень 2021, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 261 725 грн. 40 коп. (а.с.42).

Відповідач листом від 10.06.2021 №1-09/9-31 гарантує позивачу погашення заборгованості в сумі 261 725 грн. 40 коп. згідно наведеному графіку (а.с.41).

В матеріалах справи міститься виписка про рух коштів між Приватним акціонерним товариством "Дніпровськпромбуд" та КП "Теплоенерго", відповідно до якої за період з 27.11.2020 по 14.02.2022 відповідачем сплачено 165 795 грн. 54 коп. (а.с.50).

В подальшому позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою про сплату заборгованості у сумі 115 700 грн. 00 коп. (а.с.44-49).

Позивач стверджує, що поставив відповідачу теплову енергію за Договором від 01.10.2013 №050733 про постачання теплової енергії, проте сплата відповідачем проведена лише частково, внаслідок чого у відповідача існує заборгованість перед позивачем в розмірі 115 700 грн. 00 коп., що і стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського процесуального кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України встановлено, що майново- господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1-3 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з умов Договору, з врахуванням реєстру вручення рахунків, строк оплати за поставлену теплову енергію є таким, що настав, а саме:

- за рахунком - від 30.11.2020 №050733 (за листопад 2020) - 14.12.2020 (вручений 09.12.2020 + 5 діб);

- за рахунком від 31.12.2020 №050733 (за грудень 2020) - 02.02.2021 (вручений 28.01.2021 + 5 діб);

- за рахунком від 31.01.2021 №050733 (за січень 2021) - 16.02.2021 (вручений 11.02.2021 + 5 діб);

- за рахунком від 28.02.2021 №050733 (за лютий 2021) - 16.03.2021 (вручений 11.03.2021 + 5 діб);

- за рахунком від 31.03.2021 №050733 (за березень 2021) - 14.04.2021 (вручений 09.04.2021 + 5 діб);

- за рахунком від 30.04.2021 №050733 (за квітень 2021) - 18.05.2021 (вручений 13.05.2021 + 5 діб).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що сплата відповідачем проведена частково на суму 165 795 грн. 54 коп. (згідно з випискою про рух коштів), а також корегування позивачем попереднього періоду на суму 15 000 грн. 00 коп., про що позивачем зазначено у розгорнутому розрахунку суми позову (а.с.51), сума заборгованості за поставлену теплову енергію складає 115 700 грн. 00 коп. (296 495 грн. 54 коп. - 15 000 грн. 00 коп. - 165 795 грн. 54 коп.)

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості перед позивачем відповідачем не надано.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення 115 700 грн. 00 коп. - заборгованості є обґрунтованими.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань

Згідно з частинами 1, 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається, позивачем здійснено інфляційні нарахування у розмірі 28 792 грн. 98 коп. за загальний період з 15.12.2020 по 08.07.2022.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в розрахунках позивачем вказано період інфляційних нарахувань з 15.12.2020 по 08.07.2022, проте фактично здійснено нарахування за період з 03.02.2021 по 31.05.2022.

Після перерахунку суду, інфляційні нарахування за загальний період з 03.02.2021 по 31.05.2022 складають 27 985 грн. 72 коп.

Також позивачем нараховано 3% річних за прострочення оплати за отриману теплову енергію у розмірі 6 162 грн. 52 коп. за загальний період з 15.12.2020 по 08.07.2022.

Після перерахунку суду розмір 3% річних за період з 15.12.2020 по 08.07.2022 складає 6 339 грн. 44 коп., проте судом враховано, що позивачем до стягнення заявлено 3% річних в розмірі 6 162 грн. 52 коп.

З урахуванням викладеного, з відповідача підлягає стягненню 27 985 грн. 72 коп. - інфляційних нарахувань та 6 162 грн. 52 коп. - 3% річних.

Щодо нарахування пені

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно; якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частини 1, 2 статті 550 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 8.2.3. Договору в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 Господарського кодексу України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положення частини 6 статті 231 Господарського кодексу України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 Господарського кодексу України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим за частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також за статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як зазначено в пункті 6.31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18 розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Як вбачається позивач просить стягнути пеню у розмірі 38 436 грн. 71 коп. за загальний період з 15.12.2020 по 08.07.2022 та посилається на пункт 8.4.3. Договору.

Проте, судом встановлено, що Договір не містить пункту 8.4.3., натомість положення щодо нарахування пені містяться в пункті 8.2.3. Договору.

Пункт 8.2.3. Договору не містить періоду, який необхідно враховувати при застосуванні подвійної облікової ставки НБУ, оскільки облікова ставка НБУ є змінною величиною.

Таким чином, суд дійшов висновку, що умовами укладеного Договору не встановлений конкретний розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання.

Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18.

За викладеного, вимоги позивача про стягнення пені не можуть бути задоволені судом.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 247 грн. 72 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (49081, м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 29, оф. 504; ідентифікаційний код 32688148) до Приватного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" (49064, м. Дніпро, вул. Гомельська, буд. 59; ідентифікаційний код 01238637) про стягнення 189 092 грн. 21 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" (49064, м. Дніпро, вул. Гомельська, буд. 59; ідентифікаційний код 01238637) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (49081, м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 29, оф. 504; ідентифікаційний код 32688148) 115 700 (сто п`ятнадцять тисяч сімсот) грн. 00 коп. - заборгованості, 6 162 (шість тисяч сто шістдесят дві) грн. 52 коп. - 3% річних, 27 985 (двадцять сім тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 72 коп. - інфляційних нарахувань та 2 247 (дві тисячі двісті сорок сім) грн. 72 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

27.06.2023