ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2023 р. Справа №921/605/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 06.04.2023 (Вх.№ЗАГС 01-05/1098/23 від 10.04.2023)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.03.2023 (суддя Хома С.О.)

у справі №921/605/22

за позовом: Лановецької міської ради, м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області,

до відповідача: ОСОБА_1 , с. Борщівка Кременецького району Тернопільської області

про стягнення 32 109,46грн забргованості та 2 481 грн судових витрат

ПОСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Лановецька міська рада звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість за договором у сумі 32 109,46грн та понесені судові витрати в сумі 2 481,00грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає порушення відповідачем обов`язку щодо здійснення відшкодування за спожиті електроенергію та природний газ відповідно до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) комунального майна №18 від 04.11.2011 та порушення договору про розтермінування заборгованості від 14.11.2018, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 32 109,46 грн., а саме: 21 469,25 грн основного боргу, 8 706,24 грн0 інфляційних втрат та 1 933,97 грн 3% річних за період з 14.11.2019 по 14.11.2022.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 06.03.2023 у справі №921/605/22 позов задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Лановецької міської ради 21 469,25грн основного боргу; 8 706,24грн інфляційних втрат; 1933,97грн 3% річних; 2 481,00грн судового збору в повернення сплачених судових витрат.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що доказами, наявними в матеріалах справи підтверджується заборгованіст відповідача за договором про розтермінування заборгованості від 14.11.2018 у розмірі 21 469,25 грн основного боргу, доказів її погашення відповідачем не надано та вказана заборгованість не спростована. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 32 109,46 грн (21 469,25 грн основного боргу, 8 706,24грн інфляційних втрат та 1 933,97 грн 3% річних) заявлені в межах позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.03.2023 у справі №921/605/22 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що судом при прийнятті рішення неправильно застосовано норми матеріального права.

Скажник вважає, що сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Тому, строк позовної давності у три роки починає свій перебіг, щодо кожної суми окремо, починаючи із першого числа місяця, що йде наступним після відповідного місяця за який не сплачена заборгованість - по 1914,11 грн відповідно.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, яке виразилось у неправильному тлумачення закону, а саме вимог ст. 261 ЦК України, позивач звернувся із позовом, після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу.

Що ж, стосується застосування положень ст. 625 ЦК України, до основної суми боргу, скаржник вважає, що вказані вимоги є похідними від основного боргу і не можуть бути застосовані у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Узагальнені доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Лановецька міська рада у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що скарга не підлягає задоволенню.

На думку позивача, скаржником недоречно застосовано правові висновки Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, в межах справи, що розглядається, оскільки Лановецька міська рада є орган місцевого самоврядування, а не є фінансова установа.

Позивач вважає, що доказами наявними в матеріалах справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості за договором про розтермінування заборгованості від 14.11.2018 у розмірі 21 469,25 грн основного боргу, доказів її погашення відповідачем не надано та вказана заборгованість не спростована. Днем, з якого позивач має право на стягнення заявлених вимог є 15 листопада 2019 року та закінчується 15 листопада 2022 року для стягнення основного боргу.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2023 справу №921/605/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.03.2023 у справі №921/605/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 б/н від 06.04.2023 (Вх.№ЗАГС 01-05/1098/23 від 10.04.2023) на рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.03.2023 у справі №921/605/22. Апеляційну скаргу ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до приписів ч. 10 ст. 270 ГПК України вказана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції про стягнення 32 109,46грн, тобто з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається без повідомлення учасників справи.

Обставини справи.

04.11.2018 між Лановецькою міською радою (орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) комунального майна територіальної громади м. Ланівці, сіл Волиця, М. Куськівці, Оришківці Тернопільської області № 18, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: частина нежитлового підвального приміщення (далі- майно) площею 44,3 кв.м, розміщене за адресою м.Ланівці, вул. Незалежності 34, Лановецької міської ради, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку/згідно з актом оцінки на 11 жовтня 2011 року і становить за незалежною оцінкою/залишковою вартістю 7 740,00 грн.

Згідно п. 1.2 договору оренди майно передається в оренду з метою розміщення фотостудії.

Відповідно до п.3.9 договору оренди до орендної плати не включається плата за комунальні послуги, які оплачуються згідно окремих рахунків.

Згідно з п. 10.1 договору оренди цей договір укладено строком на два роки, що діє з 04.11.2011 до 04.11.2013.

04.11.2015 між Лановецькою міською радою (орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (орендар) укладено Угоду про зміну та доповнення до договору оренди № 18 від 04.11.2011. відповідно до якої договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 04.11.2015 до 04.10.2018 включно.

У зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди 04.10.2018, об`єкт оренди було повернуто орендодавцю, про що сторонами підписано акт прийому-передачі приміщення від 04.10.2018.

Як зазначає позивач, орендар добросовісно виконував обов`язки щодо сплати орендної плати за користування об`єктом оренди. Проте в період за 2016 рік та по 04.10.2018 орендар не здійснював відшкодування за спожиті електроенергію та природній газ, використані для освітлення та опалення орендованого приміщення.

Згідно проведеного Акту звірки взаєморозрахунків за використання природного газу та електроенергії на приміщення площею 5,6 % по вул. Незалежності, 34 від 04.10.2018 заборгованість за використання електроенергії становила 5 200,56грн та за використання природного газу 17768,60грн. Загальна сума заборгованості за користування комунальними послугами становила 22969,25 грн. Акт звірки взаєморозрахунків підписано відповідачем (а.с.15)

14.11.2018 рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради № 230 "Про погодження умов договору" було погоджено умови договору про розтермінування заборгованості за споживання комунальних послуг ФОП ОСОБА_1.

14.11.2018 між Лановецькою міською радою (кредитор) з однієї сторони, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (боржник) з іншої сторони, укладено договір про розтермінування заборгованості, відповідно до п. 1.1. якого боржник визнає та підтверджує заборгованість перед кредитором за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) комунального майна територіальної громади м. Ланівці, сіл Волиця, М.Куськівці, Оришківці Тернопільської області № 18 від 04.11.2011 за користування комунальними послугами станом на 04 жовтня 2018 року в сумі 22 969,25грн.

Згідно п. 1.2 договору боржник зобов`язується сплатити зазначену у п.1 цього договору суму протягом одного календарного року.

Згідно п. 1.3 боржник зобов`язується сплачувати заборгованість згідно графіка: з листопада 2018 року по жовтень 2019 року по 1 914,11грн.

Відповідно до п. 1.4 договору кредитором кошти зараховуються в першу чергу як погашення існуючої заборгованості з найдавнішим терміном її виникнення.

Згідно з п. 1.5 договору датою здійснення платежу є дата надходження коштів на поточний рахунок кредитора. Розрахунки здійснюються у безготівковій формі в національній валюті, шляхом переказу коштів на поточний рахунок.

Згідно з п.5.1 договору оренди договір набирає сили з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині обов`язків, що виникли в період даного договору і відповідальності за їхнє виконання, до повного їхнього виконання проведеного належним чином.

Позивач зазначає, що відповідачем, на виконання умов договору про розтермінування заборгованості 05.09.2019 здійснено лише часткову оплату на рахунок позивача на загальну суму 1 500, 00 грн.

10.05.2019 Лановецькою міською радою надіслано ОСОБА_1 претензію вих. № 673/03-11 від 10.05.2019, в якій просила здійснити повний розрахунок заборгованості за договором про розтермінування заборгованості, в іншому випадку буде звертатись з відповідною позовною заявою до господарського суду.

З огляду на вищенаведені обставини позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача заборгованості передбаченої договором про розтермінування заборгованості в розмірі 32 109,46 грн, а саме: 21 469,25 грн основного боргу, 8 706,24 інфляційних втрат та 1 933,97 грн 3% річних за період з 14.11.2019 по 14.11.2022.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення. Висновки суду.

Предметом судового розгляду є матеріально-правова вимога про стягнення передбаченої договором про розтермінування заборгованості.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір обов"язковим для виконання сторонами (ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2018 між Лановецькою міською радою (позивачем) з однієї сторони, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідачем), укладено договір про розтермінування заборгованості, відповідно до п. 1.1. якого відповідач підтвердив свою заборгованість перед позивачем за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) комунального майна територіальної громади м. Ланівці, сіл Волиця, М.Куськівці, Оришківці Тернопільської області № 18 від 04.11.2011 за користування комунальними послугами станом на 04 жовтня 2018 року в сумі 22 969,00грн та погоджено графік погашення такої заборгованості.

Станом на день подання до суду позову відповідачем припинено підприємницьку діяльність, а тому позов подано до відповідача ОСОБА_1 як фізичної особи.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит: Хома С. О. від 06.03.2023 за кодом 72 станом на 06.03.2023, ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність 12.12.2019.

Відповідно до ст.52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (пункт 4.21 Постанови).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що відповідачем частково здійснено оплату на рахунок позивача в загальному розмірі 1 500, 00 грн.

Доказами наявними в матеріалах справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості за договором про розтермінування заборгованості від 14.11.2018 у розмірі 21 469,25 грн основного боргу, доказів її погашення в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене правомірним є висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основної заборгованості за договором.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 8 706,24 грн інфляційних втрат та 1 933,97 грн 3% річних за період з 14.11.2019 по 14.11.2022.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок нарахованих інфляційних втрат та 3% річних судова колегія прийшла до висновку про правомірність нарахування за вказаний період 8 706,24 грн інфляційних втрат та 1 933,97 грн трьох процентів річних.

Щодо посилання скаржника на те, що позивачем пропущено строки позовної давності, а тому просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку із спливом строків такого, судова колегія зазначає, що позивачем помилково не взято до уваги, що п.12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 17.03.2020, відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин.

В подальшому постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020р. продовжено термін карантині до 30.06.2023.

З урахуванням того, що карантин на території України встановлено з 12.03.2020, тобто до закінчення строку позовної давності, звернення до суду з позовом під час дії карантину, з урахуванням приписів п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, необхідно розцінювати як звернення в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини прийшла до висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись, ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 06.04.2023 (Вх.№ЗАГС 01-05/1098/23 від 10.04.2023) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.03.2023 у справі №921/605/22 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.