ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року Справа № 902/77/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Тимошенко О.М. , суддя Дужич С.П.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників:

скаржника ПП "Егіда К" - адвокат Голубенко О.В.

арбітражного керуючого Белінської Н.О.

боржника ТОВ "Еко Ніка" - директор Майданевич Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Егіда К" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.04.2023 у справі №902/77/22 (суддя Тісецький С.С.)

за заявою: Головного управління ДПС у Вінницькій області

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.04.2023 відмовлено повністю у задоволенні заяви ПП "Егіда К" № 23/01-1 від 23.01.2023 (вх. №01-36/87/23) про визнання кредиторських вимог у справі №902/77/22.

Вказана ухвала мотивована тим, що Заявником не доведено належними та допустимими доказами заявлені до визнання кредиторські вимоги до Боржника в розмірі 4 974 487,22 грн, в зв`язку з чим, такі вимоги визнанню не підлягають.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, Приватне підприємство "Егіда К" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу повністю та ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги, що складаються з суми основного боргу - 4 974 487,22 грн; з суми судових витрат - 5 368 грн.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що в усіх наданих суду накладних, зазначено, що весь товар, без виключення, передається від Кредитора Боржнику саме на підставі Договору купівлі-продажу від 23.11.2018. Весь товар, в повному обсязі було передано по накладним документам від Кредитора Боржнику належним чином, на накладних документах стоять підписи уповноважених осіб та печатки юридичних осіб. Зазначає, що у Кредитора є сумніви наявності оригіналу Договору поставки від 23.11.20218 у Боржника, де одною із сторін є ТОВ "Остер". Зазначає, що Кредитором умови п. 1.3 Договору купівлі-продажу щодо заявки Покупця на поставку товару виконані в повному обсязі. Звертає увагу, що доставка товару здійснювалась Покупцем (Боржником), а тому і товаро-транспортні документи повинні знаходитись у нього. Щодо невиконання Покупцем (Боржником) п. 2.1.1 договору по 100% передоплати, зазначає, що у Боржника на момент поставки товару не було обігових коштів, а тому весь товар по договору від 23.11.2018, за погодженням сторін, був поставлений Кредитором Боржнику без 100% передоплати. На думку скаржника, судом незаконно, з перевищенням повноважень, вимагалось від Заявника надати довіреності на отримання товаро-матеріальних цінностей, що дає змогу ідентифікувати особу, яка уповноважена від ТОВ "Еко-Ніка" на підписання відповідних видаткових накладних та на отримання товару за цими видатковими накладними. Суд незаконно зазначив, що Заявником не доведено належними доказами, хто саме від Боржника підписував видаткові накладні за період з 18.04.2019 до 2.12.2019 та отримував товар за цими видатковими накладними.

Листом суду апеляційної інстанції від 18.04.2023 матеріали справи витребовувалися з Господарського суду Вінницької області.

01.05.2023 матеріали справи надійшли на адресу суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Егіда К" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.04.2023 у справі №902/77/22. Розгляд апеляційної скарги призначений на 30.05.2023 об 11:30год.

25.05.2023 від арбітражного керуючого Берлінської Н.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.04.2023 у справі №902/77/22 - без змін.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 оголошена в судовому засіданні перерва до 20.06.2023 об 10:00 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 справу №902/77/22 за апеляційною скаргою ПП "Егіда К" прийнято у новому складі суддів: головуючий суддя - Савченко Г.І., суддя Тимошенко О.М., суддя Дужич С.П..

В судовому засіданні представник ПП "Егіда К" підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній.

В судовому засіданні директор ТОВ "Еко Ніка" заперечив доводи апеляційної скарги. Надав для огляду в судовому засіданні Договір поставки 231101 від 23.11.2018, Акти про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин, видаткові накладні.

В судовому засіданні арбітражний керуючий заперечила доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, у провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/77/22 за заявою ГУ ДПС у Вінницькій області про банкрутство ТОВ "Еко Ніка".

Ухвалою суду першої інстанції від 18.04.2022 відкрите провадження у справі про банкрутство ТОВ "Еко Ніка". Введено процедуру розпорядження майном боржника на 170 календарних днів, до 05.10.2022 року. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Белінську Н.О.

Ухвалою суду першої інстанції від 06.03.2023 продовжено строк процедури розпорядження майна у справі №902/77/22 про банкрутство ТОВ "Еко Ніка" та повноважень розпорядника майна Белінської Н.О. до 17.04.2023.

26.01.2023 до суду першої інстанції від ПП "Егіда К" надійшла заява № 23/01-1 від 23.01.2023 року (вх. №01-36/87/23) про визнання кредиторських вимог у розмірі 4 974 487,22 грн у справі №902/77/22.

Судом із кредиторської заяви та наданих доказів встановлено, що 23.11.2018 між Приватним підприємством "Егіда К" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу №231101 (далі - Договір).

Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю, а Покупець прийняти та своєчасно оплатити засоби захисту рослин, мікродобрива та насіння с/г культур (Товар) у погодженому Сторонами асортименті (п. 1.1 Договору).

Сума Договору складається з загальної суми всіх видаткових накладних, виданих Продавцем Покупцю у періоді 23.11.2018 р. - 31.12.2019. Кількість, асортимент, ціни на Товар та строки його поставки визначаються в додатках до цього Договору та/або накладних документах на відпуск Товару, які становлять його невід`ємну частину, підпис на яких Покупця, свідчить про погодження Сторонами вартості та кількості Товару (п. 1.2 Договору).

Поставка Товару здійснюється у відповідності до умов цього Договору згідно замовлень Покупця, за умови наявності Товару на складі Продавця. Замовлення можуть подаватися Покупцем шляхом надіслання Продавцю відповідних повідомлень телефонним зв`язком, електронною поштою, факсом або поштою, в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п. 1.3 Договору).

Розрахунки за поставлений Товар за цим Договором здійснюються Покупцем наступним чином:

Покупець здійснює передоплату у розмірі 100 відсотків від загальної вартості Товару в безготівкової формі на поточний рахунок Продавця не пізніше ніж за 3 банківських дні до моменту поставки Товару. Інші умови оплати визначаються додатками до цього Договору, які становлять його невід`ємну частину (пп. 2.1.1, п. 2.1 Договору).

Покупець зобов`язаний, здійснюючи оплату за Товар, вказувати у призначенні платежу конкретне зобов`язання, тобто №, дату Договору купівлі-продажу, в рамках якого здійснюється оплата. Якщо Покупець цього не дотримується, то Продавець має право сам, на власний розсуд, визначати порядок та напрями зарахування отриманих сум в погашення існуючих зобов`язань Покупця (п. 2.4 Договору).

Сторони домовились, що кожна окрема поставка Товару проводиться за попередньою заявкою Покупця в обумовлений термін (п. 2.5 Договору).

Доставка Товару проводиться за рахунок Покупця, після отримання Продавцем передоплати та за попередньою заявкою Покупця, якщо інше не встановлене у Додатках до Договору (п. 2.6 Договору).

Передача Товару Продавцем і прийняття Товару Покупцем оформляється видатковою накладною, яка підписується представниками Сторін, дата оформлення якої вважається датою передачі Товару Покупцю.

Підписання Покупцем видаткової накладної також засвідчує факт передачі разом з товаром усієї товаросупровідної документації, в тому числі сертифікатів якості (п. 2.7 Договору).

Покупець зобов`язаний для отримання Товару надати Продавцю належно оформлену довіреність на отримання товарно - матеріальних цінностей, а також всі інші, передбачені чинним законодавством, документи (п. 2.8 Договору).

Сторони домовились, що у випадку не виконання Покупцем п. 2.1.1. даного Договору, Продавець звільняється від будь-яких обов`язків за цим Договором і має право розірвати його в односторонньому порядку (п. 2.10 Договору).

У випадку порушення Покупцем терміну оплати поставленого товару, Продавець має право затримувати поставку наступної партії товару до моменту оплати попередньої партії товару. В цьому випадку Продавець має право взагалі не здійснювати поставку наступної партії товару і не несе будь-яких зобов`язань по її поставці (п. 2.11 Договору).

Розвантаження товару та пов`язані з ним операції здійснюються Покупцем самостійно за власний рахунок (п. 2.14.).

У разі невиконання Покупцем строків розрахунку по оплаті товару, передбачених умовами Договору, Продавець має право забрати неоплачений Покупцем товар та не повертати суму попередньої оплати за товар, якщо вона за домовленістю Сторін становила менше 100% (п. 2.16 Договору).

Покупець зобов`язаний: у встановлений термін здійснити розрахунок, згідно п. 2.1. цього Договору; у встановлений цим Договором термін прийняти Товар (підпункти 3.2.1, 3.2.2, п. 3.1 Договору).

Продавець зобов`язаний: передати Покупцю Товар у встановлений в Договорі термін; прийняти оплату за Товар (підпункти 3.3.1., 3.3.2., п. 3.3 Договору).

Даний Договір набуває чинності з дня його підписання Сторонами та діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків за поставлений Товар до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 8.1 Договору).

В подальшому, 01.11.2019 між Приватним підприємством "Егіда К" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка" було укладено Додаткову угоду до договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101, якою передбачено наступне :

Сторони домовилися п.п. 2.1.1., 2.1.2., 2.3., 2.5., 2.16 розділу 2 договору скасувати (п.1);

Сторони домовились п. 2.1.1. викласти в наступній редакції: 2.1.1.: "Покупець" - ТОВ "Еко Ніка" здійснює оплату за товар, відповідно накладних, виданих та оформлених "Продавцем" - ПП "Егіда К" до 31.12.2020 (п. 2 Додаткової угоди);

Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами і є невід`ємною частиною Договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101 (п. 3 Додаткової угоди).

Також, у заяві повідомляється, що відповідно вказаного договору Кредитор за накладними (реєстр та копії додаються) за період з 18.04.2019 до 02.12.2019 передав, а Боржник прийняв товар (засоби захисту рослин) на суму - 5 353 620,54 грн, що підтверджується долученими до заяви засвідченими копіями видаткових накладних, а саме: № РН-1804004 від 18.04.2019 на суму 299 735,10 грн; №РН-2304001 від 23.04.2019 на суму 279 348,37 грн; №РН-2304003 від 23.04.2019 на суму 890 072,06 грн; №РН-1305005 від 13.05.2019 на суму 3 187,51 грн; № РН-2105010 від 21.05.2019 на суму 7 650,00 грн; № РН-0306004 від 03.06.2019 на суму 59 525,60 грн; №РН-0306005 від 03.06.2019 на суму 51 660,00 грн; №РН-0306006 від 03.06.2019 на суму 3 317,56 грн; № РН-1706001 від 17.06.2019 на суму 35 280,00 грн; № РН-2106006 від 21.06.2019 на суму 17 457,12 грн; № РН-2406003 від 24.06.2019 на суму 301 510,44 грн; №РН-2606002 від 26.06.2019 на суму 101 687,20 грн; № РН-0407001 від 04.07.2019 на суму 27 854,50 грн; № РН-0807002 від 08.07.2019 на суму 15 784,86 грн; №РН-1207001 від 12.07.2019 на суму 5 997,60 грн; № РН-1607001 від 16.07.2019 на суму 187 150,08 грн; № РН-1807001 від 18.07.2019 на суму 6 894,00 грн; № РН-2907001 від 29.07.2019 на суму 12 374,54 грн; №РН-3105033 від 31.08.2019 на суму 492 594,60 грн; № РН-0209001 від 02.09.2019 на суму 36 922,20 грн; № РН-0209002 від 02.09.2019 на суму 2 299,98 грн; №РН-0409001 від 04.09.2019 на суму 20 145,00 грн; № РН-2310005 від 23.10.2019 на суму 393 863,21 грн; № РН-2910004 від 29.10.2019 на суму 536 694,29 грн; № РН-2211004 від 22.11.2019 на суму 529 351,20 грн; № РН-2911008 від 29.11.2019 на суму 663 632,16 грн; №РН-2911009 від 29.11.2019 на суму 274 232,16 грн; №РН-0212001 від 02.12.2019 на суму 97 399,20 грн.

Крім того, у заяві вказано, що починаючи з 19.06.2019 до 02.10.2019 Боржник здійснив часткову оплату за товар на суму - 379 133, 32 грн, заборгувавши Кредитору - 4 974 487,22 грн, про що свідчить акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2019, узгоджений та підписаний сторонами (наявний в матеріалах справи).

Однак, Боржник не зміг виконати взяті на себе зобов`язання в строки, обумовлені договором від 23.11.2018 та додатком до нього від 01.11.2019. Таким чином, борг Боржника перед Кредитором станом на день подання заяви до суду становить - 4 974 487,22 грн.

Поряд з цим, у заяві повідомлено, що зобов`язання не забезпечувались заставним майном.

На підставі викладеного, Заявник просить суд визнати грошові вимоги Приватного підприємства "Егіда К" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка", що складаються: з суми основного боргу - 4 974 487,22 грн та з суми судових витрат - 5 368,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів вважає зазначити за необхідне наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

У ч. 1 ст. 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Частиною 3 ст. 45 КУзПБ встановлені вимоги до змісту заяви кредитора, зокрема передбачено, що до заяви в обов`язковому порядку додаються документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 КУзПБ, для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.

Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

За приписами ч. 5 ст. 45 КУзПБ розпорядник майна не пізніше ніж на 10 день з дня закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення у поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторам.

Кредитор має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів (ч. 6 ст. 45 КУзПБ).

Судом враховано усталені правові висновки Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження за якими:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18);

- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів на підставі поданих заявниками доказів існування та обґрунтованості цих вимог (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16).

Наведені правові висновки не втратили своєї актуальності з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ та втратою чинності Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки КУзПБ (статті 45-47) містить подібне в цій частині правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20).

Таким чином для запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку.

Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19).

Розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу приписів статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (див. висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18).

Системний аналіз цих приписів засвідчує, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст.78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України).

Правовий висновок про обґрунтованість відмови суду у визнанні грошових вимог до боржника внаслідок неподання заявником належних і достатніх документальних доказів відповідного зобов`язання при поданні заяви про визнання таких вимог сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.04.2019 у справі №910/21939/15, від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19. Така судова практика є сталою, адже сформована як при застосуванні ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", так і - статті 45 КУзПБ.

Як вбачається з матеріалів справи, заява ПП "Егіда К" №23/01-1 від 23.01.2023 (вх. №01-36/87/23) про визнання кредиторських вимог у цій справі, надійшла до суду 26.01.2023 (здана на відправку до органу поштового зв`язку - 24.01.2023), тобто після закінчення строку, встановленого КУзПБ для подання заяви з грошовими вимогами до боржника. Враховуючи, що згідно наданих ПП "Егіда К" документів на підтвердження заявлених кредиторських вимог, відповідні вимоги до Боржника виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Еко Ніка", а тому є конкурсними.

Судом встановлено, що 23.11.2018 між Приватним підприємством "Егіда К" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка" (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу № 231101, згідно якого Продавець передав, а Покупець прийняв товар на суму - 5 353 620,54 грн. В подальшому, 01.11.2019 між Приватним підприємством "Егіда К" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка" було укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу від 23.11.2018 року №231101.

Заявник ПП "Егіда К" стверджує, що спір між сторонами виник у зв`язку з невиконанням Боржником зобов`язань в строки обмовлені договором від 23.11.2018 та додатком до нього від 01.11.2019. На підтвердження цих обставин, Заявником надано суду засвідчені копії Договору купівлі-продажу №231101 від 23.11.2018, додаткової угоди від 01.11.2019, податкових накладних та видаткових накладних.

Боржником у поданих до суду запереченнях щодо вимог ПП "Егіда К", повністю заперечується здійснення господарських операцій за договором купівлі-продажу від 23.11.2018 року №231101 та додаткової угоди до цього договору, а також наявність заборгованості за цим договором.

Враховуючи наведене, завданням суду у даному випадку є встановлення обставин реального продажу Заявником товару та отримання (купівлі) такого товару Боржником на підставі укладеними між сторонами Договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Судом встановлено, що згідно пп. 2.1.1., п. 2.1. договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101, розрахунки за поставлений Товар за цим Договором здійснюються Покупцем наступним чином: Покупець здійснює передоплату у розмірі 100 відсотків від загальної вартості Товару в безготівкової формі на поточний рахунок Продавця не пізніше ніж за 3 банківських дні до моменту поставки Товару. Інші умови оплати визначаються додатками до цього Договору, які становлять його невід`ємну частину.

Однак, за змістом п. 1, п. 2 загаданої вище додаткової угоди від 01.11.2019 до договору купівлі-продажу від 23.11.2018 № 231101, Сторони домовилися п.п.2.1.1., 2.1.2., 2.3., 2.5., 2.16 розділу 2 договору скасувати та п. 2.1.1. викласти в наступній редакції: 2.1.1.: "Покупець" - ТОВ "ЕКО НІКА" здійснює оплату за товар, відповідно накладних, виданих та оформлених "Продавцем" - ПП "Егіда К" до 31.12.2020.

Згідно п. 1.3., п. 2.6. договору купівлі-продажу від 23.11.2018 № 231101, поставка Товару здійснюється у відповідності до умов цього Договору згідно замовлень Покупця, за умови наявності Товару на складі Продавця. Замовлення можуть подаватися Покупцем шляхом надіслання Продавцю відповідних повідомлень телефонним зв`язком, електронною поштою, факсом або поштою, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Доставка Товару проводиться за рахунок Покупця, після отримання Продавцем передоплати та за попередньою заявкою Покупця, якщо інше не встановлене у Додатках до Договору.

Водночас, матеріали справи не містять та заявником не надано суду доказів, які б підтверджували здійснення Боржником - ТОВ "Еко Ніка" попередніх заявок на отримання товару за договором купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101, зокрема, телефонним зв`язком, електронною поштою, факсом або поштою, що передбачено відповідним договором.

Відтак, Заявником не доведено належними доказами, який саме товар (його кількість, асортимент) замовлявся Боржником згідно Договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101. Доводи скаржника про виконання умов Договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101 щодо попередніх заявок не підтверджені доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Заявником не підтверджено відповідними доказами здійснення Боржником передоплати за товар, який мав бути проданий згідно зазначеного вище Договору купівлі-продажу. Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що у зв`язку з відсутністю у Боржника обігових коштів, весь товар за Договором від 23.11.2018, за погодженням сторін, був поставлений Кредитором Боржнику без 100% передоплати, оскільки скаржником не надано доказів щодо такого погодження сторонами.

Щодо доводів скаржника, що передачу товарів згідно видаткових накладних, які містять підписи уповноважених осіб та печатки юридичних осіб.

В статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" надається визначення, згідно з яким господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 10.11.2020 у справі № 910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.

Згідно Додаткової угоди від 01.11.2019 до Договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101, Сторони домовилися, що ТОВ "Еко Ніка" здійснює оплату за товар, відповідно накладних, виданих та оформлених - ПП "Егіда К" до 31.12.2020.

Відповідно до п. 2.7. Договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101 обумовлено, що передача Товару Продавцем і прийняття Товару Покупцем оформляється видатковою накладною, яка підписується представниками Сторін, дата оформлення якої вважається датою передачі Товару Покупцю. Підписання Покупцем видаткової накладної також засвідчує факт передачі разом з товаром усієї товаросупровідної документації, в тому числі сертифікатів якості.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження поставки ПП "Егіда К" товару та його отримання ТОВ "Еко Ніка" згідно договору купівлі-продажу від 23.11.2018 № 231101, заявником надано суду копії видаткових накладних за період з 18.04.2019 до 02.12.2019.

У вказаних видаткових накладних зазначені назва і кількість товару та вказані такі відомості: Постачальник - ПП "Егіда К"; Одержувач - ТОВ "Еко Ніка"; замовлення - договір №231101 від 23.11.2018; умова продажу - безготівковий розрахунок.

Водночас, у видаткових накладних за період з 18.04.2019 до 13.05.2019 від постачальника вказано - начальник відділу збуту Ларюшкін П.Є.; у видаткових накладних за період з 21.05.2019 до 17.06.2019 та за період з 31.08.2019 до 02.12.2019 від постачальника вказано - директор Дубровський Р.Б.; у видаткових накладних за період з 21.06.2019 до 29.07.2019 від постачальника вказано - комірник Кіт Т.М..

Поряд з цим, у вказаних видаткових накладних напроти відомостей про особу від постачальника міститься підпис зазначених вище осіб та відтиск печатки ПП "Егіда К".

Судом встановлено, що у всіх наданих Заявником видаткових накладних за період з 18.04.2019 до 02.12.2019 напроти отримувача міститься підпис та відтиск печатки ТОВ "Еко Ніка", однак відсутні дані щодо посади і прізвища особи, яка поставила цей підпис, а також відсутня інформація про довіреність на підставі якої отримувач отримував товар.

Таким чином, видаткові накладні не містять відомостей про підписання видаткових накладних з боку покупця - ТОВ "Еко Ніка". Заявником не доведено належними доказами хто саме від Боржника підписував видаткові накладні за період з 18.04.2019 до 02.12.2019.

Згідно п. 2.8 Договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101, Покупець зобов`язаний для отримання Товару надати Продавцю належно оформлену довіреність на отримання товарно - матеріальних цінностей, а також всі інші, передбачені чинним законодавством, документи.

Однак, Заявником не надано суду довіреність, як передбачено умовами договору, яку мали отримати ПП "Егіда К" від ТОВ "Еко Ніка".

Таким чином, відсутня можливість ідентифікувати особу, яка була уповноважена від ТОВ "Екю Ніка" на підписання відповідних видаткових накладних та на отримання товару за цими видатковими накладними.

З огляду на п. 2.8 Договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101, колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника, що судом першої інстанції незаконно з перевищенням повноважень вимагалось від Заявника надати довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, Заявником не доведено належними доказами хто саме від Боржника отримував товар за цими видатковими накладними.

Щодо наданого Заявником копії Договору купівлі-продажу №231101 від 23.11.2018 та наданого Боржником Договору поставки №231101 від 23.11.2018 колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із у наданих Заявником видаткових накладних вказано договір № 231101 від 23.11.2018.

Судом встановлено, що Боржником надано суду завірену копію Договору поставки від 23.11.2018 № 231101, укладеного між ТОВ "Остер" (перекреслено олівцем і зазначено ПП "Егіда К") та ТОВ "Еко Ніка" і надані копії видаткових накладних за період з 18.04.2019 до 02.12.2019 як доказ здійснення господарських операцій за цим договором.

Судом встановлено, що надані суду Заявником і Боржником копії видаткових накладних містять тотожні номери та назви товарів.

Водночас, у наданих Боржником видаткових накладних також наявне посилання на договір №231101 від 23.11.2018.

Отже, Заявником стверджується, що господарські операції були здійснені на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101, тоді як Боржником повідомлено про укладення договору поставки від 23.11.2018 із тотожним №231101 та останнім надані видаткові накладні щодо цього договору.

Разом з цим, суд зауважує, що надані Заявником видаткові накладні не містять відомостей про назву договору від 23.11.2018 № 231101, а саме купівлі-продажу.

Також, суд звертає увагу на те, що господарські операції за договором купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101 виникли, як стверджується Заявником, у період з 18.04.2019 до 02.12.2019 згідно наданих видаткових накладних.

Отже, з моменту останньої поставки товару Боржнику - 02.12.2019 до моменту звернення ПП "Егіда К" до суду із заявою №23/01-1 від 23.01.2023 про визнання кредиторських вимог до Боржника у цій справі (здана на відправку до органу поштового зв`язку - 24.01.2023), пройшло три роки та майже два місяці.

Водночас, Заявником не надано суду доказів, які б свідчили про вчинення ним дій після виникнення заборгованості ТОВ "Еко Ніка" перед ПП "Егіда К" на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101, стосовно повернення неоплаченого товару або стягнення такої заборгованості (направлення претензій Боржнику, звернення до суду із позовами, тощо).

Суд звертає увагу, що Заявник звернувся до суду із кредиторською заявою у цій справі майже через дев`ять місяців, після офіційного оприлюднення 20.04.2022 повідомлення про відкриття провадження у справі №902/77/22 про банкрутство ТОВ "Еко Ніка".

Крім того, судом апеляційної інстанції оглянуто в судовому засіданні оригінали, які наявні у боржника: Договору поставки 231101 від 23.11.2018, Акти про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин, видаткові накладні. Вказані документи повернуті представнику боржника. Вказані оригінали відповідають копіям, які надані боржником суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що пунктами 6.3, 6.5 договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101 обумовлено нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату Покупцем товару, однак у поданій кредиторській заяві Заявником такі штрафні санкції не заявлялись.

Щодо доводів Заявника, що починаючи з 19.06.2019 по 02.10.2019 Боржник здійснив часткову оплату за товар на суму - 379 133,32 грн, заборгувавши Кредитору - 4 974 487, 22 грн, про що свідчить акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2019, узгоджений та підписаний сторонами.

Стосовно акта звірки взаєморозрахунків колегія суддів зазначає, що акт звірки не є первинним бухгалтерським документом, що відображає господарську операцію, а лише складається на підставі таких документів.

Акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 08.05.2018 у справі №910/16725/17, від 17.10.2018 у справі №905/3063/17, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 03.12.2020 у справі №904/1161/20.

Водночас, жодних первинних документів на підтвердження здійснення Боржником часткової оплати за товар на суму 379 133,32 грн згідно договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101 суду не надано.

Отже, суд не має змоги встановити дійсний розмір заборгованості ТОВ "Еко Ніка" перед ПП "Егіда К" в сумі 4 974 487,22 грн за вказаним договором купівлі-продажу, з огляду на передання товару (засобів захисту рослин) на загальну суму 5 353 620, 54 грн та здійснення Боржником часткової оплати за такий товар в сумі 379 133,32 грн, про що стверджує Заявник.

При цьому, згаданий вище акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2019 обопільно підписано і скріплено печатками ТОВ "Еко Ніка" і ПП "Егіда К", однак не містить посилання на договір купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101.

Відтак, наданий Заявником акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2019 не встановлює виникнення заборгованості в сумі 4 974 487,22 грн саме з підстав та у межах строку дії договору купівлі-продажу від 23.11.2018 року № 231101.

Отже, з урахуванням того, що судом встановлено дефекти первинних документів по поставці товару на підставі наданих Заявником видаткових накладних та його оплати за період з 18.04.2019 по 02.12.2019, і що Боржник не здійснював використання (формування) податкового кредиту щодо зареєстрованих Заявником податкових накладних у квітні-грудні 2019 року, суд дійшов висновку, що Заявником не обґрунтовано та не доведено факт поставки товару у період з 18.04.2019 до 02.12.2019 саме на підставі наданих останнім видаткових накладних та наявності заборгованості саме за цей період та саме на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101.

Заявником в підтвердження поставки товару за Договором купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101 надано суду завірені копії податкових накладних на кожну долучену до заяви видаткову накладну.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2022 у справі №922/2115/19 зроблено висновок: "Податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності".

У постанові від 04.08.2022 у справі № 922/19/21 Верховний Суд зазначив, що як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Крім того, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця щодо відображення ними у податковому та бухгалтерському обліках постачання спірного товару.

Судом встановлено, що декларування спірних господарських операцій саме Боржником судом не встановлено та відповідних доказів суду не надано.

Щодо декларування господарських операцій заявником ПП "Егіда К" колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалося вище, матеріали справи копії податкових накладних на кожну долучену до заяви ПП "Егіда К" видаткову накладну за Договором від 23.11.2018 №231101.

Як вбачається із відкритих джерел Інтернету (https://opendatabot.ua/c/30453347) на момент укладення спірного Договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101 кінцевим бенефіціарним власником ПП "Егіда К" була ОСОБА_1 . Водночас, від імені ТОВ "Еко Ніка" Договір купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101 підписано директором ОСОБА_1.

Податкові накладні самі по собі не можуть бути доказом здійснення господарської операції. Не підтвердження господарської операції (купівлі-продажу, поставки) іншими належними та допустимими доказами, в даному випадку може свідчити про безпідставне відшкодування податку на додану вартість Приватному підприємству "Егіда К", оскільки договори між сторонами підписані власником (продавець) і директором (покупець) в одній особі.

Колегія суддів не надає пріорітету одному із договорів, які надані учасниками справи, як то купівлі-продажу та поставки, враховуючи відсутність виконання господарської операції та підписання договорів однією особою про що зазначалося вище.

Дійсно, договори купівлі-продажу та поставки могли бути підписані сторонами, однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження виконання господарської операції згідно вказаних договорів.

Отже, доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Заявником не доведено належними та допустими доказами заявлені до визнання кредиторські вимоги до Боржника в розмірі 4 974 487,22 грн, а тому слід відмовити в задоволенні заяви ПП "Егіда К" № 23/01-1 від 23.01.2023 (вх. №01-36/87/23) про визнання кредиторських вимог.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування ухвали місцевого господарського суду не вбачається.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на скаржника відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Егіда К" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.04.2023 у справі №902/77/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.04.2023 у справі №902/77/22 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Матеріали справи №902/77/22 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "21" червня 2023 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Дужич С.П.