ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 червня 2023 року Справа № 903/268/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Грачука В.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Шацького національного природного парку, с. Світязь, Ковельського району, Волинської області

до ОСОБА_1 , м. Любомль

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

за участю представників:

від позивача: н/з,

від відповідача: н/з,

в с т а н о в и в:

16.03.2023 до Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява б/н від 15.03.2023 Шацького національного природного парку, в якій позивач просить зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні Шацьким національним природним парком земельною ділянкою з кадастровим номером :04:001:0180 шляхом звільнення зазначеної земельної ділянки від самовільно встановленої стаціонарної споруди (будинку), яку встановлено в кварталі 5 виділі 6 Світязького лісництва Шацького НПП на території рекреаційного пункту Гушівський хутір шляхом демонтажу вказаної споруди та приведення території у стан, придатний для використання її за призначенням.

Ухвалою суду від 20.03.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.04.2023; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 17.04.2023;

19.04.2023 в судове засідання відповідач не з`явився, відзиву на позов не подав.

Ухвалу суду від 20.03.2023 про відкриття провадження у справі було надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві: АДРЕСА_1 .

Проте, ухвала суду від 20.03.2023, надіслана відповідачу за вказаною адресою, повернулась з поштовою відміткою Адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем реєстрації відповідача є: АДРЕСА_1 .

19.04.2023 в судовому засіданні представник позивача пояснив, що позовна заява відповідачу також не була вручена.

Ухвалою суду від 19.04.2023 з метою забезпечення відповідачу права на захист, дотримання принципу змагальності сторін та з метою повторного належного повідомлення відповідача про судовий розгляд було відкладено підготовче засідання на 10.05.2023, попереджено відповідача про право суду розглянути справу за наявними матеріалами, ухвалу від 19.04.2023 надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру саме за цією адресою зареєстрована ОСОБА_1

10.05.2023 відповідач в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала.

Факт належного повідомлення відповідача про судовий розгляд підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення їй 26.04.2023 поштового відправлення суду №870.

В судовому засіданні 10.05.2023 представник позивача висловив думку про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою від 10.05.2023 було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 24.05.2023.

В судовому засіданні з 24.05.2023 до 21.06.2023 було оголошено перерву, відповідача про оголошену судом перерву повідомлено шляхом надіслання ухвали повідомлення від 24.05.2023 на підставі ст.120 ГПК України.

Представник позивача адвокат Войціховський А.В. через відділ документального забезпечення і контролю суду подав клопотання про розгляд справи 21.06.2023 за його відсутності, зазначив про те, що позовні вимоги підтримує.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неявка в судове засідання представника позивача, відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки і представник позивача, і відповідач належним чином були повідомлені про судовий розгляд, пояснення по суті позовних вимог представник позивача надав у судовому засіданні 24.05.2023. А тому на підставі статті 202 Господарського процесуального кодексу України спір було вирішено судом за відсутності відповідача, представника позивача за наявними матеріалами.

Вимога позивача обгрунтована і підлягає до задоволення.

У процесі судового розгляду встановлено, що 08.05.2018 між Шацьким національним природним парком та фізичною особою- підприємцем Сулік Оленою Юріївною, яка діяла на підставі виписки з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер запису 0003189 від 10.04.2017, було укладено угоду №1 про використання рекреаційних ресурсів Шацького національного природного парку (надалі - угода).

Згідно з розділом І угоди парк погоджує використання підприємцем частини рекреаційного ресурсу Шацького національного природного парку для організації рекреаційної діяльності в кварталі 5 виділ 6 Світязького лісництва на загальній площі 0,9 га з розміщенням тимчасових об`єктів на площі 504 квадратних метрів.

Відповідно до п.п. 2.1.1., 2.1.5. п.2.1. угоди парк має право вимагати від підприємця дотримання вимог природоохоронного законодавства та положення про Шацький НПП, вимагати від підприємця дотримання санітарних вимог, недопущення засмічення території, дотримання правил протипожежної безпеки, техніки безпеки та природоохоронного законодавства.

У п.п.3.2.1., 3.2.3., 3.2.4., 3.2.6. п.3.2. угоди узгоджено обов`язок підприємця дотримуватися вимог природоохоронного законодавства та положення про Шацький НПП (в тому числі щодо заборони на будівництво або розміщення стаціонарних споруд), нести пряму відповідальність за порушення санітарних вимог, правил пожежної безпеки, техніки безпеки та природоохоронного законодавства, а також умов цієї угоди; власними силами та за власні кошти в районі (в межах) використання підприємцем частини рекреаційного ресурсу, провести естетичне облаштування визначеної ділянки, а саме: очистити та вирівняти територію шляхом завезення піску, а також облаштувати підходи до води, в межах ділянки організації рекреаційної діяльності та на прилеглій території забезпечувати чистоту та організовувати щоденне прибирання територій та здійснювати вивіз сміття на полігон ТПВ.

Пунктами 5.1., 5.3. угоди передбачено, що вона вступає в силу з 08.05.2018 і діє по 31.12.2018, зміна угоди і доповнення до неї можливі лише за згодою сторін.

Як пояснював в судовому засіданні представник позивача, після укладення угоди (станом на 10.05.2018) відповідач розпочала роботи з облаштування території.

У зв`язку з цим позивач надіслав відповідачу лист від 11.05.2018 №305 з проханням надати відповідну документально підтверджену інформацію про те, що розпочаті роботи відповідають вимогам природоохоронного законодавства та не суперечать положенням п. 3.2.1. укладеної угоди.

11.06.2018 відповідач повторно надіслав відповідачу лист №442, в якому зауважив про залишення без розгляду листа від 11.05.2018 №305 та повідомив, що в період з 23.05.2018 по 31.05.2018 в межах території діяльності Шацького національного природного парку проведено перевірку Державною екологічною інспекцією у Волинській області щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів вимог природоохоронного законодавства. За результатами проведеної перевірки 31.05.2018 Шацькому НПП винесено припис №000368 із встановленням однією з вимог забезпечення виконання умов угоди №1 від 08.05.2018 з підприємцем Сулік О.Ю. в частині заборони на будівництво та розміщення стаціонарних споруд.

Зважаючи на викладене, в листі від 11.06.2018 відповідачу висловлено вимогу негайного усунення порушень вимог природоохоронного законодавства та представлення на адресу позивача відповідної документально підтвердженої інформації про законність проведення виконуваних робіт.

У листі від 14.06.2018 №451 позивач висловив вимогу негайного припинення будь-яких робіт, пов`язаних із зведенням споруд в межах вищезазначеної території.

Згідно з поясненнями представника позивача, відповідач не виконала вимог позивача і не зупинила робіт по розміщенні стаціонарних споруд. Після закінчення строку дії угоди 31.12.2018, зважаючи на неналежне виконання відповідачем обов`язків, визначених угодою, відсутністю ініціативи відповідача додаткові угоди про продовження строку дії угоди та/або нові угоди не укладались.

Відтак, угода від 08.05.2018 №1 про використання рекреаційних ресурсів Шацького національного природного парку припинила свою дію 31.12.2018.

Як пояснював представник позивача у судовому засіданні 24.05.2023, після закінчення строку дії угоди відповідач не звільнила земельної ділянки від розміщеного на ній стаціонарного об`єкту, та не привела земельної ділянки у попередній стан.

У листі від 10.09.2021 №632/1 позивач вимагав негайно демонтувати тимчасові об`єкти, споруди, МАФи, які були встановлені відповідачем всупереч умовам угоди від 08.05.2018 №1 в кварталі 5 виділі 6 Світязького лісництва Шацького НПП на території рекреаційного пункту «Гушівський хутір» та привести територію у стан, придатний для використання її за призначенням.

Відповідач відповіді на вимогу не надала, будь яких дій на виконання вимог не вжила.

Листом від 11.11.2021 №816 позивач повторно вимагав демонтувати встановлені споруди.

Проте, вимоги позивача знову залишено відповідачем без реагування, а споруду не демонтовано.

Листом від 02.11.2022 №434 позивач вимагав негайно демонтувати тимчасові об`єкти, які були ним встановлені всупереч умов угоди від 08.05.2018 №1 в кварталі 5 виділі 6 Світязького лісництва Шацького НПП на території рекреаційного пункту «Гушівський хутір» та привести територію у стан, придатний для використання за її призначенням.

Оскільки відповідач залишив звернення позивача без реагування, земельну ділянку не привів у попередній стан, наявний на земельній ділянці об`єкт не демонтував, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно- правовими актами.

Земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею (ч. 1 ст. 2 Земельного кодексу України).

Згідно ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхи з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Частиною 3 ст. 152 Земельного кодексу України визначено перелік способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки (визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів).

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Позивач - Шацький національний природний парк є постійним користувачем земельної ділянки, кадастровий номер :04:001:0180, на якому відповідач розмістив об`єкт, що підтверджується копією Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, серія ЯЯ №03368 від29.12.2012.

До матеріалів позовної заяви позивач приєднав копію акту перевірки Державної екологічної інспекції № 192 щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Перевіркою, проведеною Державною екологічною інспекцією, встановлено, що розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації від 16 березня 2018 року № 154 «Про виділення лісових ділянок» виділено в довгострокове тимчасове платне користування терміном на 25 років без вилучення у постійного користувача ФОП Сулік Олені Юріївні лісову ділянку площею 0,9 га, яка перебуває у постійному користуванні Шацького національного природного парку та розташована у кварталі 5 виділи 28,29,31 Світязького лісництва Шацького району для використання в культурно-оздоровчих та рекреаційних цілях. Пунктом 10.1. Положення про Шацький національний: природний парк, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 06.02.2002 № 54, передбачено, що рекреаційна діяльність на території Шацького НПП організовується адміністрацією Шацького НПП та здійснюється на підставі угод з підприємствами, установами, організаціями, а також фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності. 08 травня 2018 року між Шацьким НПП та фізичного особою-підприємцем Сулік О.Ю. укладено угоду №1 на термін з 20.06.2018 по 28.08.2018 (на 70 днів відпочинку) про використання частини рекреаційного ресурсу Шацького національного природного парку для організації рекреаційної діяльності в кварталі 5 виділ 6 Світязького лісництва на загальній площі 0,9 га з розміщенням тимчасових об`єктів на площі 504 м.кв. Пунктом 3.2.1. вказаної угоди підприємець зобов`язувалась дотримуватись вимог природоохоронного законодавства та Положення про Шацький НПП (в тому числі, щодо заборони на будівництво або розміщення стаціонарних споруд). Всупереч цьому, встановлено факт будівництва 6-ти будиночків розміром 6 x 6 м на стовпчастих залізобетонованих фундаментах діаметром лунок 15 см, загальною кількістю 25 шт. і на 1 будиночок глибиною 2 м, будівництво одного з них на стадії завершення. Спорудження будівель здійснюється без погодження з адміністрацією парку, що суперечить вимогам п.6.4. Правил використання корисних властивостей лісів та п.3.2.2. угоди. Пунктом 3 вищезазначеного розпорядження голови Волинської ОДА передбачено оформлення договорів щодо прав довгострокового тимчасового платного користування лісами, які мали бути зареєстровані в обласному управлінні лісового та мисливського господарства. На час перевірки договори не оформлені та не зареєстровані.

За результатами перевірки Державна екологічна інспекція у Волинській області винесла припис від 31.05.2018 №000368: забезпечити виконання умов угоди №1 від 08.05.2018 з ФОП Сулік О.Ю. в частині заборони на будівництво та розміщення стаціонарних споруд.

У процесі судового розгляду відповідач відзиву на позов не подала, фактів, наведених позивачем у позовній заяві, не спростувала, доказів звільнення земельної ділянки не подала.

Таким чином, відповідач всупереч умовам угоди №1 від 08.05.2018 розмістила на земельній ділянці об`єкт, розміщення якого заборонено змістом укладеної угоди. Оскільки цей об`єкт продовжує залишатися на земельній ділянці, належній на праві постійного користування позивачу, незважаючи на закінчення строку дії угоди, то це порушує права позивача як постійного користувача земельної ділянки щодо її використання за цільовим призначенням.

Частиною 1 ст. 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Право постійного землекористування може бути припинено лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу, перелік яких є вичерпним:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою (така в матеріалах справи відсутня);

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом (позивач згоди на вилучення земельної ділянки не давав і така не вилучалася в порядку, передбаченому чинним законодавством);

в) припинення діяльності підприємства (товариство є господарюючим суб`єктом, жодних дій щодо його ліквідації (припинення) матеріали справи не містять);

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам (відсутні факти);

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням (не доведено і сторони на дану підставу не вказують);

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати (на дану обставину сторони не вказують і такі відомості не містяться в матеріалах справи);

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (відомості відсутні);

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини (не доведено).

Згідно з приписами ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування (тимчасового користування) на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки (п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

У процесі судового розгляду відповідач не надала суду жодних дозвільних документів на встановлення об`єктів на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні позивача, на частині якої відповідачу було дозволено здійснювати господарську діяльність відповідно до угоди №1 від 08.05.2018, відтак, відповідач використовує земельну ділянку після закінчення строку дії угоди без достатніх правових підстав.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Таким чином, особливістю подання позову в порядку ст. 391 ЦК України є те, що позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним.

Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Так, в п. 7 Інформаційного листа Вищого арбітражного суду України "Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов`язані із здійсненням права власності та його захистом" від 31.01.2001 року зазначено, що для подання негаторного позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування й розпорядження були результатом винних дій відповідача чи спричиняли йому збитки, достатньо, що б такі дії (бездіяльність) об`єктивно порушували права власника і були протиправними.

Встановлена відповідачем споруда в кварталі 5, виділ 6 Світязького лісництва Шацького НПП на території рекреаційного пункту Гушівський хутір на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні позивача, порушує права позивача як постійного землекористувача, оскільки строк дії угоди №1 від 08.05.2018 закінчився 31.12.2018, а встановлена відповідачем споруда продовжує залишатися.

Отже, незважаючи на припинення дії угоди №1 від 08.05.2018, відповідач не звільнив земельної ділянки від побудованого ним об`єкта, що свідчить про те, що відповідач використовує земельну ділянку, постійним користувачем якої є позивач, без відповідних правових підстав, визначених статтями 116, 125, 126 Земельного кодексу України.

Відтак, вимога позивача зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні Шацьким національним природним парком земельною ділянкою, кадастровий номер :04:001:0180, шляхом звільнення зазначеної земельної ділянки від самовільно встановленої споруди (будинку), яка встановлена в кварталі 5, виділ 6 Світязького лісництва Шацького НПП на території рекреаційного пункту Гушівський хутір шляхом демонтажу вказаної споруди та приведення території у стан, придатний для використання її за призначенням обгрунтована і підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач у процесі судового розгляду не спростував фактів, на які посилається позивач на обгрунтування позову, належних та допустимих доказів про наявність інших обставин, ніж ті, на які посилається позивач, суду не надав, проти позову не заперечив.

Щодо підвідомчості та підсудності спору господарському суду Волинської області з огляду на припинення підприємницької діяльності відповідачем та відсутності у відповідача статусу фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Записом у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб , фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 26.03.2021 підтверджується, що Сулік О.Ю. на підставі власного рішення припинила підприємницьку діяльність.

Не дивлячись на припинення підприємницької діяльності відповідачем та відсутності у відповідача статусу фізичної особи-підприємця, спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем угоди, укладеної ним як фізичною особою-підприємцем та з факту розміщення відповідачем як фізичною особою-підприємцем на земельній ділянці, яка перебуває в постійному користуванні позивача, споруди для використання її в господарській діяльності. Таким чином, оскільки сторони угоди були суб`єктами підприємницької діяльності, а спір виник із господарських зобов`язань, то позовна заява підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Про необхідність розгляду подібних спорів за правилами господарського судочинства дійшла висновку й колегія суддів Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №760/13915/18.

У зв`язку із задоволенням позову витрати, пов`язані з оплатою судового збору, на підставі ст.129 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) усунути перешкоди у користуванні Шацьким національним природним парком (ЄДРПОУ 02139363) земельною ділянкою, кадастровий номер :04:001:0180, шляхом звільнення зазначеної земельної ділянки від самовільно встановленої споруди (будинку), яку встановлено в кварталі 5, виділі 6 Світязького лісництва Шацького НПП на території рекреаційного пункту «Гушівський хутір» шляхом демонтажу вказаної споруди та приведення території у стан придатний для використання її за призначенням.

3. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Шацького національного природного парку () 2684 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено: 23.06.2023.

Суддя І. О. Якушева