ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2023 р. Справа№ 925/127/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 27.06.2023 у справі №925/127/23 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 25.04.2023, повний текст якого складений 02.05.2023

у справі № 925/127/23 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско»

про стягнення 614 896,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача плати за користування вагонами в сумі 596 441,64 грн. та збору за зберігання в сумі 18 455,04 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані ним, що на виконання умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом у період з 22.02.2022 по 09.03.2022 на станцію Деренівка Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на адресу відповідача прибули 16 порожніх вагонів, проте останнім не було надано жодних розпоряджень щодо таких вагонів і вони простоювали на місцях загального користування станції Деренівка до 25.04.2022, з огляду на що відповідач, входячи з положень ст.ст. 46 та 119 Статуту залізниць України, зобов`язаний оплатити плату за користування такими вагонами та збір за зберігання.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- 24.02.2022 АТ «Укрзалізниця» розпорядженням №ЦЦО/99 від 24.02.2022 запровадила з технічних причин обмеження перевезень усіх видів вантажу призначенням станції Одеської залізниці та ДН-5 (портові станції) РФ «Одеська залізниця»;

- 02.03.2022 на адресу відповідача надійшло повідомлення №ЦТЛ-19/178 від 02.03.2022 про настання форс-мажору про те, що АТ «Укрзалізниця» доводить до відома про відсутність можливості надавати послуги/виконувати свої зобов`язання за укладеним між сторонами договором внаслідок виникнення обставин непереборної сили: військової агресії російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Ці обставини засвідчені офіційним листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022;

- вказане свідчить про те, що саме позивач відмовився виконувати прийняті на себе зобов`язання щодо надання послуг з організації перевезення вантажів, та, відповідно до положень ст. 121 Статуту залізниць України та п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами, є підставою для звільнення відповідача від сплати плати за користування вагонами і контейнерами.

У відзиві на позов відповідач також просив суд застосувати строки позовної давності до вимог позивача та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 25.04.2023 у справі № 925/127/23 позов задоволений повністю.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що факт затримки вагонів на станції Деренівка Львівської залізниці підтверджується актами загальної форми із конкретними причинами затримки, які залежали від вантажоодержувача (очікування розкредитування та подачі на п/к) та що відповідач не довів наявність визначених чинним законодавством обставин, які звільняють його від сплати спірних платежів.

При цьому суд першої інстанції визнав необґрунтованими посилання відповідача те, що наявні підстави для звільнення його від сплати плати за користування вагонами і контейнерами, зазначивши про те, що:

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання, проте відповідачем доказів на підтвердження вказаних обставин не надано;

- введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність;

- відповідно до умов п.6.2 договору про надання послуг, сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 10 календарних днів з моменту їх виникнення, повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів;

- так, згідно з телеграмним розпорядженням №ЦЦО/99 від 24.02.2022 щодо певних напрямків призначення з 24.02.2022 до відміни вводяться обмеження перевезень, проте з накладних, за якими вагони прийнято до перевезення, станцією відправлення є станція Деренівка, що входить до складу Львівської дирекції залізничних перевезень, на яку не розповсюджується заборона приймання до перевезення вантажів;

- телеграмним розпорядженням №ЦМ-13/693 від 05.04.2022 затверджено Перелік виняткових умов, які є підставою для звільнення замовників послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів від обов`язків вносити плату за користування вантажними вагонами та зборів під час воєнного стану в Україні, проте заперечення вантажовласника, наведені ним при підписанні відомостей плати та накопичувальної картки не підпадають під жоден з випадків звільнення від плати за користування вагонами, наведених у п.16 Правил користування вагонами та контейнерами, і обставини, за яких виникла затримка, а також не входять до Переліку виняткових умов, що є підставою для звільнення від обов`язку вносити плату та збір під час дії воєнного стану;

При розгляді заяви відповідача про застосування терміну позовної давності, суд першої інстанції встановивши, що в п. 7.3 договору про надання послуг сторонами погоджено, що строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить один рік, дійшов висновку про те, що строк позовної давності при пред`явленні позовної заяви від 16.01.2023 №НЮ-1/151 до відповідача про стягнення платежів за затримку вагонів по станції Деренівка на суму 614 896,68 грн. позивачем не пропущено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 25.04.2023 у справі № 925/127/23 та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки, викладені у вказаному рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2023, справу № 925/127/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2023 у Господарського суду Черкаської області витребувано матеріали справи № 925/127/23, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 925/127/23.

30.05.2023 від Господарського суду Черкаської області до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско» на рішення Господарського суду Черкаської області від 25.04.2023 у справі № 925/127/23, розгляд апеляційної скарги призначено на 27.06.2023 об 11:00 год.

08.06.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшла заява, в якій заявник просить надати можливість приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

13.06.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско» надійшла заява, в якій заявник просить надати можливість приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023 вказані заяви задоволені.

22.06.2023 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач, з посиланням на те, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив докази та ухвалив рішення у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Станом на 27.06.2023 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи відповідач апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

Позивач (перевізник) та відповідач (замовник) на підставі поданої відповідачем позивачу в електронній формі Заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладання договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 32291375/2020-001 від 18.03.2020 та Повідомлення позивача про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-32291375/2020-001 від 18.03.2020, уклали договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (далі Договір).

У розділі 1 Договору сторонами погоджено, що:

- предметом Договору організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном перевізника не є орендною платою (п. 1.1);

- договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (п. 1.5);

- договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/ з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) (п. 1.6);

- договір укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти договір друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами договору (п. 1.7).

- договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником Інформаційного повідомлення про укладення Договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1. Договору (п. 1.10);

- Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення Договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення (п. 12.1)

За умовами п.2.1.4 і п.2.1.14 Договору замовник зобов`язаний сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника. Самостійно та регулярно ознайомлюватися з змінами до Договору, направленими перевізником документами та повідомленнями, іншою інформацією щодо надання послуг, розміщеними в інформаційних системах перевізника.

За змістом п.3.4 Договору замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному Договором розмірі плату за користування вагонами перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях не загального користування; затриманих на станціях в очікування подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (далі - плата за користування власними вагонами Перевізника).

Розмір плати за користування власними вагонами перевізника встановлюється відповідно п. 3.4.2 Договору (п.3.4.1 Договору).

Відповідно п.3.4.2 Договору плата за користування власними вагонами перевізника визначається за кожен вагон відповідно до їх типу за формулою:

Пвик=(Спл/24) х tгод х kм, де

Пвик - плата за користування власними вагонами Перевізника відповідного типу вагонів;

Спл - ставка плати за використання власних вагонів Перевізника відповідного типу власних вагонів Перевізника, грн.. / вагон за добу визначена в Додатку 1-2 до Договору ( у спірному періоді для зерновозів - 2100грн.);

24 - кількість годин у добі;

tгод - кількість годин користування вагонам перевізника для відповідного типу вагонів:

kм - коригуючий коефіцієнт, що застосовується до Пвик для вагонів, які приймаються до перевезення у складі маршрутного, контейнерного поїзда. Коефіцієнт встановлюється Перевізником та зазначається в Додатку 1-2 Договору.

Пунктом 3.4.3 Договору визначено, що моментом відліку часу для нарахування плати за користування є момент передачі замовнику власних вагонів перевізника або початок затримки відповідно до Правил користування. Загальний час, за який нараховується та сплачується Замовником плата за користування власними вагонами перевізника, включає час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні замовника та за час затримки вагонів з його вини в очікуванні подавання під вантажні або інші операції на станціях призначення і на підходах до них.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що за період з 22.02.2022 по 09.03.2022 на станцію Деренівка регіональної філії «Львівська залізниця» на адресу відповідача прибули 16 порожніх вагонів. Вказане підтверджується відповідними накладними копії яких містяться у матеріалах справи.

Так, 25.02.2022 за накладними №№42144212, 42116244, 42144303 зі станції Одеса-Порт Регіональної філії «Одеська залізниця» на адресу відповідача прибули вагони №№58527516, 58532953, 95241139. Вказані вагони були затримані на станційних коліях з вини вантажоодержувача в очікуванні розкредитування перевізних документів та подачі на під`їзну колію, про що складено акт загальної форми ГУ-23 №182 від 25.02.2022.

27.02.2022 зі станції Чорноморська Одеської залізниці за накладною №42367029 на адресу відповідача прибув вагон №58546714. Цей вагон був затриманий на станційних коліях з вини вантажоодержувача в очікуванні подачі на під`їзну колію, про що був складений акт загальної форми ГУ-23 №186 від 27.02.2022.

02.03.2022 зі станції Чорноморська (для Т1С) Одеської залізниці на адресу відповідача за накладними №№42422444, 42422436, 42422410, 42422402, 42422386, 42415919, 42422394 прибули вагони №№58547936, 58548124, 58550856, 95063970, 95086559, 95227054, 95074506. Вказані вагони були затримані на станційних коліях з вини вантажоодержувача в очікуванні подачі на під`їзну колію, про що був складений акт загальної форми ГУ-23 №198 від 02.03.2022.

04.03.2022 зі станції Чорноморськ - Порт Одеської залізниці на адресу відповідача за накладними №№42167973, 42167817, 42385682, 42385690прибули вагони №№58528076, 58528183, 58553058, 95040465. Вказані вагони були затримані на станційних коліях з вини вантажоодержувача в очікуванні розкредитування перевізних документів та подачі на під`їзну колію, про що був складений акт загальної форми ГУ-23 №205 від 04.03.2022.

09.03.2022 зі станції Одеса-Норт Одеської залізниці на адресу відповідача прибув вагон №95239729 за накладною №42388314. Цей вагон був затриманий на станційних коліях з вини вантажоодержувача в очікуванні подачі на під`їзну колію, про що був складений акт загальної форми ГУ-23 №213 від 09.03.2022.

Всі акти загальної форми були підписані повноважним представником відповідача Фундитус Оксаною Євстахівною, на підставі доручення №1 від 02.01.2022.

Повідомлення Одержувача про прибуття зазначених вагонів міститься у графі 49 накладних.

Позивач пояснив, що оскільки по станції Деренівка відповідач не має власної під`їзної колії, письмовою угодою(Заявка) №1/392773від 01.01.2022, погодженою із власником під`їзної колії та залізницею, визначено, що подача адресованих відповідачу вагонів для навантаження здійснюється на під`їзну колію ТОВ «Мрія Елеватор Деренівка».

Умовами укладеного між позивачем та ТОВ «Мрія Елеватор Деренівка» договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії №Л/ДН-2/19/261/М/п від 15.05.2019 встановлено, що вагони для під`їзної колії подаються локомотивом залізниці на одну із колій станції по вказівці чергового по станції, подальший рух вагонів виконується локомотивом власника колії.

Позивач зазначив про те, що вантажоодержувачем (відповідачем) жодних розпоряджень щодо вагонів, які прибули на його адресу, і простоювали на місцях загального користування станції Деренівка до 25.04.2022 надано не будо і лише 25.04.2022 відповідачем були оформлені перевізні документи на спірні вагони і вагони в кількості 16 шт. згідно з якими вказані вагони направлені на станцію Борщів Львівської залізниці. З цієї дати закінчилася затримка вказаних вагонів на станційних коліях ст.Деренівка з вини вантажовласника, про що були складені акти загальної форми №№271, 274, 273, 272 та 270 від 25.04.2022, підписані повноважним представником товариства Фурко О.Є. без зауважень.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач просить стягнути з відповідача плату за користування вказаними вище вагонами в сумі 596 441,64 грн. та збір за зберігання в сумі 18 455,04 грн..

При цьому для нарахування плати за користування вагонами позивач застосував положення ст.119 Статуту залізниць України, яка кореспондується із п. 5 Розділу V Збірника тарифів, де зазначено, що за час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними стягується 50% зазначених розмірів плати.

Згідно актів загальної форми ГУ-23 складено відомості плати за користування вагонами, у яких зазначено загальний час користування вагонами та нараховано плату за користування вагонами відповідно розрахунку, який міститься в матеріалах справи:

- відомість № 26049015 на суму 102 072,60 грн., без ПДВ на 3 вагони - №№ 58527516, 58532953, 95241139,

- відомість № 26049017 на суму 32 403,80 грн., без ПДВ на 1 вагон №58546417,

- відомість №26049013 на суму 217 008,40 грн., без ПДВ на 7 вагонів - №№58547936, 58548124, 58550856, 95063970, 95086559, 95227054, 95074506,

- відомість № 260490014 на суму 118 974,40 грн., без ПДВ на 4 вагони - №№58528076, 58528183, 58553058, 95040465,

- відомість №26049016 на суму 26575,50 грн., без ПДВ на 1 вагон №95239729.

Загальна сума плати за користування, нарахована по вище вказаних відомостях, складає 497 034,70 грн. без ПДВ (596 441,64 грн.).

Крім того, станцією Деренівка на підставі зазначених вище актів загальної форми на затримку вагонів №№ 182, 271; 186, 274; 198, 273; 205, 272; 213, 270 нараховано збір за зберігання рухомого складу на своїх осях в розмірі 15 379,20 грн. (18 455,04 грн. з ПДВ), який включено у накопичувальну картку № 26040083.

Розрахунок нарахованого позивачем збору на зберігання рухомого складу на своїх осях складається з наступного:

- по актах на затримку №№ 182, 271 (відомість плати за користування 26049015) нараховано збір за зберігання за 3 вагони /58 діб в сумі:

5,9*3,023*3*58=3 097,20 грн. без ПДВ, 3 716,64 грн. з ПДВ; де:

5,9 - ставка збору за зберігання власного (орендованого)рухомого складу на своїх осях (п.2.1 Розділу 2 Збірника тарифів);

3,023 - коригуючий коефіцієнт відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 29.10.2021 № 586;

3 - кількість вагонів;

58 - кількість діб;

- по актах на затримку №№ 186, 274 (відомість плати за користування 26049017) нараховано збір за зберігання за 1 вагон/57 діб в сумі:

5,9*3,023*1*57=1 014,60 грн. без ПДВ, 1 217,52 грн. з ПДВ;

- по актах на затримку №№ 198, 273 (відомість плати за користування 26049013) нараховано збір за зберігання за 7 вагонів/54доби в сумі:

5,9*3,023*7*54=6 728,40 грн. без ПДВ, 8 074,08 грн. з ПДВ;

- по актах на затримку №№ 205, 272 (відомість плати за користування 26049013) нараховано збір за зберігання за 4 вагони/52 доби в сумі:

5,9*3,023*4*52=3 702,40 грн. без ПДВ, 4 442,88 грн. з ПДВ;

- по актах на затримку №№ 213, 270 (відомість плати за користування 26049016) нараховано збір за зберігання за 1 вагон/47 діб в сумі:

5,9*3,023*1*47=836,60 грн. без ПДВ, 1 003,92 грн. з ПДВ.

У вказаних відомостях плати за користування вагонами та накопичувальній картці представник відповідача залишив заперечення про не погодження підписання плати за користування вагонами у вказаних сумах через введення АТ «Укрзалізниця» обмеження перевезення призначенням портові станції Одеської залізниці у відповідності до роз`яснення АТ «Укрзалізниця» №ЦМ 13/693 від 05.04.2022 про те, що до часу користування не включається час з моменту введення тимчасового обмеження до моменту припинення їх дії.

Позивач вважає необґрунтованою незгоду відповідача із нарахуванням залізницею платежів за час простою порожніх власних вагонів на станції призначення Деренівка, оскільки підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами, наведені у ст.121 Статуту залізниць України та п. 16 Правил, є вичерпними. Позивач зауважив, що оскільки спірні вагони не подавались на під`їзну колію з причин, які залежали від вантажоодержувача, а перевізник вантаж до перевезення по станції Деренівка не приймав, то у залізниці в даному випадку були відсутні законні підстави не нараховувати вказані платежі відповідачу.

05.09.2022 позивачем була направлена відповідачу претензія №16-41/2022 про стягнення заборгованості в сумі 1 092 532,56 грн., яка складається у тому числі і з заборгованості, яка заявлена до стягнення у цій справі.

26.09.2022 відповідач направив позивачу відповідь на претензію № 26/09/22/1ю від 26.09.2022 позивача про відсутність у відповідача підстав щодо сплати за користування вагонами та збору за зберігання рухомого складу на своїх осях на зазначену суму.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 908 ЦК України, яка кореспондується із ст. 307 ГК України встановлено, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 8 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 затверджено Статут залізниць України, положення якого згідно з пунктом 2 Статуту визначають обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Пунктом 3 Статуту залізниць України передбачено, що його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Стаття 46 Статуту залізниць України встановлює, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до положень ст. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Збір за зберігання вантажу розраховується відповідно до п. 2 Розділу III Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1).

Відповідно до положень ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Плата за користування вагонами нараховується відповідно до Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ зазначених Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями. Відомість плати за користування вагонами (контейнерами) складається у трьох примірниках - два для залізниці і один для вантажовласника, окремо для вагонів і для контейнерів. Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника. Термін користування вагонами, що подаються залізницею, обчислюється не раніше часу, зазначеного у повідомленні (п. 4 р. ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113).

Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника (п. 6 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113).

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (п. 8 р. ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113).

Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів (п. 12 р. ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113).

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці (п. 13 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113).

Збірником тарифів визначено, що рейковий рухомий склад (в т.ч. порожні вантажні вагони) є «вантажем на своїх осях».

Статтею 46 Статуту залізниць України встановлено, що вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. В свою чергу Збірником тарифів передбачено нарахування збору за зберігання рухомого складу на своїх осях за кожну добу перебування на місцях загального користування. Порядок зберігання вантажів визначається Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 №644.

Так, нарахування спірних платежів за позовом пов`язується з фактом перебування спірних вагонів у безпосередньому розпорядженні вантажовласника відповідача на станції Деренівка Львівської залізниці у період з 22.02.2022 по 09.03.2022, що не оспорюється останнім.

Щодо посилань відповідача те, що наявні підстави для звільнення його від плати за користування вагонами, слід зазначити про таке.

Статтею 121 Статуту залізниць України та п.16 Правил користування вагонами та контейнерами визначено перелік обставин, за яких вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами.

Так, пунктом 16 Правил користування вагонами передбачено випадки, за якими вантажовласники звільняються від сплати плати за користування вагонами, а саме:

а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи;

б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність.

в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежить від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, з наведених норм права вбачається, що залізниця має право нарахувати плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу за період затримки вагонів з вини та в період перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника та в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

З відомостей, які містяться в мережі Інтернет слідує, що телеграмним розпорядженням Департаменту комерційної роботи позивача №ЦМ-13/693 від 05.04.2022 затверджено Перелік виняткових умов, які є підставою для звільнення замовників послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів від обов`язків вносити плату за користування вантажними вагонами та зборів під час воєнного стану в Україні.

Визначені у Переліку обставини передбачають звільнення замовників послуг від обов`язку зносити плату за користування вагонами у разі:

- введення перевізником тимчасових обмежень щодо станції призначення після прийняття вантажу до перевезення;

- запровадження комендантської години на території, на якій розташована станція з відправлення/призначення;

- проведення бойових дій або тимчасової окупації;

- прийняття Державною митною службою України рішення про простій працівників певних територіальних органів.

Замовник звільняється від плати за користування вагонами за час існування таких обставин. Вказані вище обставини засвідчуються актом загальної форми ГУ-23, який складається згідно з Додатком 6 Правил користування вагонами.

В усіх інших випадках, які не пов`язані з обставинами, обумовленими воєнним станом в Україні, плати і збори сплачуються в порядку, установленому законодавством України та умовами існуючих договорів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, заперечення вантажовласника, наведені ним при підписанні відомостей плати та накопичувальної картки, не підпадають під жоден з випадків звільнення від плати за користування вагонами, наведених у п.16 Правил користування вагонами та контейнерами, і обставини, за яких виникла затримка, а також не входять до Переліку виняткових умов, що є підставою для звільнення від обов`язку вносити плату та збір під час дії воєнного стану.

Листом № ЦЦО/99 від 24.02.2022 позивач інформував про введення обмежень перевезень з технічних причин у області призначення: Донецька Дон (48), Куп`янська дирекція залізничних перевезень (ДН-2), Сумська дирекція залізничних перевезень (ДН-3), Харківська дирекція залізних перевезень (ДН-2), Київська дирекція залізничних перевезень (ДН-1), Конотопська дирекція залізничних перевезень (ДН-5), Коростенська дирекція залізничних перевезень(ДН-4), Одеська дирекція залізничних перевезень ДН-1, Порт. Припорт.

Отже, вказані обмеження стосуються стосується окремих напрямків перевезення до яких не віднесено як станцію Деренівка регіональної філії «Львівська залізниця» (тобто станцію на яку прибули спірні вагони), так і станцію Борщев (тобто станцію на яку спірні вагони були направлені 25.04.2022. В свою чергу доказів того, що такі вагони мали бути направлені на одну з станції щодо яких було введено обмеження, матеріли справи не містять.

При цьому відповідачем не надано жодного доказу того, що у спірних правовідносинах були наявні визначені у наведеному вище Перелік виняткових умов, обставин.

Слід зазначити і про те, що відповідачем не було надано жодних доказів того, що позивач відмовився виконувати прийняті на себе зобов`язання щодо надання послуг з організації перевезення вантажів, адже само по собі повідомлення позивача №ЦТЛ-19/178 від 02.03.2022 про настання форс-мажору за відсутності відповідних розпоряджень відповідача про направлення спірних вагонів не може свідчити про відмову позивача виконувати такі розпорядження. При цьому колегія суддів зауважує відповідачу і на тому, що ним не надано жодних доказів того, що всі або частина з спірних вагонів мали бути направлені на станції Одеської залізниці та ДН-5 (портові станції) РФ «Одеська залізниця».

Отже, оцінивши всі обставини незабирання вагонів відповідачем у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не довів, що такі обставини мали місця з причин, які від нього, як від вантажовласника, не залежать, що презюмує його вину. Іншій підхід (звільнення від плати за користування вагонами, яка є зобов`язанням, а не санкцією) завдав би збитки позивачу, від дій якого не залежали ані строк, ані причини затримки вагонів.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на введений в Україні 24.02.2022 воєнний стан, слід зазначити таке.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 ЦК України згідно з якою особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Отже, відповідно до положень законодавства наявність обставин непереборної сили є підставою для звільнення особи саме від відповідальності за порушення зобов`язання, проте як обов`язок сплатити як плату за користування вагонами, так і збір за зберігання за своєю правовою природою не може вважатися заходом відповідальності за порушення зобов`язання, а тому наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати позивачу плату за користування вагонами та збір за зберігання.

При цьому колегія суддів зазначає і про наступне.

Введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність.

Відповідно до умов п.6.2 Договору, сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 10 календарних днів з моменту їх виникнення, повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів.

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які маються Торгово-промисловою палатою України, уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, або торгово-промисловою палатою країни, на території якої мали місце такі обставини (п.6.3 Договору).

Обставина введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність універсального офіційного листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності.

Верховний Суд в постанові від 25.01.2022. № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку.

Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Отже, окрім наявності обставин непереборної сили, для звільнення від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе за Договором зобов`язань відповідач має довести, що саме введення воєнного стану стало причиною неможливості виконання ним обов`язків за Договором, проте у даному випадку, відповідачем документально не доведено вплив конвенційної заборони та воєнного стану на спроможність виконувати конкретно визначені обов`язки.

Щодо заяви відповідача про застосування терміну позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 ст. 925 ЦК України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Водночас ч. 1 ст. 258 ЦК України встановлює, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 5 ст. 315 ГК України встановлено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

За приписами ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У п. 7.3 Договору встановлено, що строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить один рік.

Отже, так як строк позовної давності щодо спірних вимог становить один рік, строк позовної давності при пред`явленні позовної заяви №НЮ-1/151 від 16.01.2023 до відповідача про стягнення платежів за затримку вагонів по станції Деренівка на суму 614 896,68 грн. позивачем не пропущено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача плати за користування вагонами в сумі 596 441,64 грн. та збору за зберігання в сумі 18 455,04 грн. та задовольнив вказані позовні вимоги.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду Черкаської області від 25.04.2023 у справі № 925/127/23, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско» на рішення Господарського суду Черкаської області від 25.04.2023 у справі № 925/127/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 25.04.2023 у справі № 925/127/23 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 925/127/23 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 27.06.2023.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала