ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
"19" червня 2023 р. Справа № 914/845/22
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача): Якімець Г.Г.,
Суддів: Бонк Т.Б., Зварич О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,
представники сторін в судове засідання не викликались
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Столиця-Зем-Індустрія», вих.№8/3/92 від 19 травня 2023 року
про стягнення витрат на професійну правничу допомогу
у справі №914/845/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Столиця-Зем-Індустрія», м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарнобуд», м. Львів
про стягнення 1 200 000 грн.
22 квітня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю Столиця-Зем-Індустрія звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Гарнобуд про стягнення 1 200 000 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 09 лютого 2023 року у справі №914/845/22 позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1 200 000 грн. безпідставно збережених коштів, 18 000 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору та 80 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 16 травня 2023 року у справі №914/845/22 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Гарнобуд задоволено частково; рішення Господарського суду Львівської області від 09 лютого 2023 року у справі №914/845/22 змінено в частині розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, обмеживши такі до 30 000 грн. В решті (щодо задоволення позову) рішення Господарського суду Львівської області від 09 лютого 2023 року у справі №914/845/22 залишено без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, попередній (орієнтовний) розрахунок яких становить 60 000 грн.

Поряд з тим, до закінчення судових дебатів у справі представник позивача зробив заяву про подання доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

22 травня 2023 року від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Столиця-Зем-Індустрія до апеляційного суду надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 60 000 грн., понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Вказана заява з долученими додатками надіслана заявником до суду 20 травня 2023 року, що підтверджується поштовим конвертом.

Відповідно до ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч.3 ст.244 ГПК України).

Згідно з ч.4 ст.244 ГПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Разом з тим, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.

Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Слід зазначити, що член колегії суддів Зварич О.В. з 29 травня по 16 червня 2023 року (включно) перебувала у відпустці.

У зв`язку з наведеним, ухвалою суду від 23 травня 2023 року розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Столиця-Зем-Індустрія» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу призначено в судовому засіданні на 19 червня 2023 року, з урахуванням «розумного строку розгляду спору», поряд з тим, суд не вбачав підстав для виклику сторін у судове засідання.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Столиця-Зем-Індустрія» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вирішила таку задоволити частково, з огляду на наступне:

Згідно з ч.1 ст.281 ГПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалює судові рішення у формі постанов згідно з вимогами, встановленими статтею 34 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.

Відповідно до ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу положень ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представництво інтересів позивача у суді апеляційної інстанції здійснював адвокат Агарков Богдан Миколайович, який діяв на підставі ордера, виданого АО АКТІС 11 квітня 2023 року.

01 вересня 2021 року між Адвокатським об`єднанням АКТІС і Товариством з обмеженою відповідальністю Столиця-Зем-Індустрія укладено договір про надання правової допомоги №88/02/21, а 24 березня 2023 року додаткову угоду №2, відповідно до якої сторони домовились про надання правової допомоги під час розгляду справи у Західному апеляційному господарському суді щодо перегляду рішення у справі №914/845/22.

У п.2 додаткової угоди №2 сторони погодили, що вартість правової (юридичної) допомоги, що надається клієнту в межах даної додаткової угоди, є фіксованою та складає 60 000,00 грн. без ПДВ.

19 травня 2023 року сторонами підписано акт №2 про надання правової допомоги до договору про надання правової допомоги №88/02/21 від 01.09.2021, відповідно до якого клієнту надано наступну правову допомогу під час розгляду справи в апеляційному суді:

- Аналіз матеріалів, наданих клієнтом на ознайомлення;

- Аналіз судової практики;

- Підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу;

- Участь у судових засіданнях.

У вказаному акті також зазначено, що вартість правової (юридичної) допомоги, що надана клієнту, є фіксованою та складає 60 000 грн. без ПДВ.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ст.19 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, в тому числі є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характер; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Згідно з ч.5 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Слід зазначити, що до апеляційного суду не надходили будь-які клопотання від відповідача про зменшення витрат позивача на правову допомогу.

До заяви про стягнення витрат на правову допомогу (вих.№8/3/92 від 19 травня 2023 року) позивач долучив фіскальний чек, накладну та опис вкладення, що підтверджують надіслання відповідачу вказаної заяви та доданих до неї документів, відтак, у відповідача була можливість надати суду свої заперечення щодо розміру витрат позивача на правову допомогу. Однак, відповідач таким правом не скористався, будь-які заперечення на заяву позивача суду не надав.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Слід зазначити, що предметом позову у цій справі було стягнення 1 200 000 грн.; позиція позивача протягом розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції не змінювалася. Так, здійснивши порівняльний аналіз заявлених до стягнення суми судових витрат, понесених позивачем за розгляд справи в суді апеляційної інстанції із кількістю та вартістю послуг, які надані позивачу його представником (це зокрема, складення відзиву на апеляційну скаргу та участь представника позивача у двох судових засіданнях), апеляційний господарський суд дійшов висновку про обмеження розміру витрат позивача на професійну правову допомогу, з огляду на їх розумну необхідність (зокрема, вказаному не відповідає: складення та подання представником позивача заперечення проти відкриття апеляційного провадження із зазначенням обставин, які свідчать про надмірний формалізм; складення та подання повторного клопотання про участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в той час як судом в судовому засіданні відкладено розгляд справи в режимі відеоконференції), а відтак, часткове задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача 20 000 грн. у відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу під час розгляду справи апеляційним судом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з гонораром успіху. ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Поряд з цим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

З огляду на все наведене вище, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, враховуючи, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанцій підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача частково у розмірі 20 000 грн. (зокрема, за складення та подання відзиву на апеляційну скаргу та участь представника позивача у двох судових засіданнях в режимі відеоконференції).

Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначалось вище, постановою Західного апеляційного господарського суду від 16 травня 2023 року у справі №914/845/22 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Гарнобуд задоволено частково; рішення Господарського суду Львівської області від 09 лютого 2023 року у справі №914/845/22 змінено в частині розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, обмеживши такі до 30 000 грн. В решті (щодо задоволення позову) рішення Господарського суду Львівської області від 09 лютого 2023 року у справі №914/845/22 залишено без змін.

Відтак, враховуючи положення ст.129 ГПК України, з огляду на зменшення судом заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з відповідача слід стягнути на користь позивача 20 000 грн. у відшкодування витрат на професійну правову допомогу під час розгляду справи Західним апеляційним господарським судом.

Керуючись ст.ст.123, 126, 129, 221, 244, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Столиця-Зем-Індустрія» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №914/845/22 задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарнобуд» (79058, м, Львів, проспект В. Чорновола, 59; ідентифікаційний код юридичної особи 43468614) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Столиця-Зем-Індустрія» (01133, м. Київ, вул. Мечникова, будинок 8, кімната 22; ідентифікаційний код юридичної особи 34730224) 20 000 грн. у відшкодування витрат на професійну правову допомогу під час розгляду справи Західним апеляційним господарським судом.

У задоволенні решти вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Столиця-Зем-Індустрія» - відмовити.

На виконання додаткової постанови місцевому господарському суду видати наказ.

Матеріали справи №914/845/22 повернути до Господарського суду Львівської області.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну додаткову постанову складено 20 червня 2023 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Зварич О.В.