ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" червня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2232/22

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

розглянувши справу за позовом Департамента комунальної власності Одеської міської ради; (вул. Артилерійська, 1, Одеса, Одеська область, 65039) до відповідача: Громадська організація "Одеське товариство пенсіонерів" (вул. Базарна, 29, Одеса, Одеська область, 65011) про стягнення 21627,86 грн.

за участю представників:

від позивача: Курлович О.О - по довіреності

від відповідача: Матковський Ю.І. - по довіреності

ВСТАНОВИВ:

08.09.2022 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 2317/22/ до громадської організації Одеське товариство пенсіонерів про стягнення 21627,86грн. неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України за період з 01.01.2021 по 26.10.2021 у зв"язку з несвоєчасним поверненням приміщення після закінчення строку договору оренди нежитлового приміщення від 21.10.2004 № 503/ж/7.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.09.2022 року було відкрито провадження у справі № 916/2235/22 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 08.11.2022 судом вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

29.11.2022 від відповідача надійшов відзив на позов відповідно якому відповідач не визнає позовні вимоги та заперечує проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві.

23.01.2023 позивач надав письмові пояснення.

23.01.2023 відповідач звернувся до суду з клопотанням про залучення доказів до матеріалів справи.

Суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотання в зв`язку з порушенням строку для його звернення.

Ухвалою суду від 23.01.2023 року суд задовольнив клопотання відповідача яке подано 11.10.2022 та призначив справу за правилами загального позовного провадження.

20.03.2023 відповідач надав письмові заперечення на пояснення позивача.

Ухвалою суду від 24.04.2023р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду.

10.05.2023 року позивач надав до суду письмові пояснення.

22.05.2023 відповідач надав клопотання про постановлення окремої ухвали так як в діях позивача вбачається підозра в скоєнні злочину за ст.ст. 190, 191, 192 КК України.

07.06.2023 року позивач надав заперечення на клопотання про постановлення окремої ухвали.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечує.

У судовому засіданні 12.06.2023р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

21.10.2004 між Приморською райадміністрацією м. Одеси (орендодавець) та Громадською організацією "Одеське товариство пенсіонерів" (орендар, відповідач у справі) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №503/ж/7. За умовами п. 1.1. договору ррендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове підвальне приміщення загальною площею 39,1 кв. м, за адресою: м. Одеса вул.Базарна 29, з метою розміщення центру активного довкілля.

Строк договору відповідно до п. 1.2 договору з 21.10.2004 до 19.10.2005.

Додатковим договором № 6 від 11.03.2019 за згодою сторін зменшено площу об`єкта оренди до 35.7 кв.м.

Згідно з п. 2.2 договору, відповідач зобовязався сплачувати орендну плату відповідно до розрахунку, приведеному у додатку 1 до договору, що становить за перший після підписання договору оренди місяць 1,00 грн без урахування ПДВ та індексу інфляції. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чиномвідповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язання закріплені і в статті 526 ЦК України.

В подальшому сторонами укладались додаткові погодження до договору. Зокрема, додатковим погодженням до договору від 02.04.2007 змінено назву орендодавця на Представництво по Управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради- позивач у справі) та присвоєно новий номер договору - № 26/7.

Згідно з п. 7.7 договору, після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право на його продовження у разі належного виконання ним умов договору.

Строк договору неодноразово продовжувався шляхом укладення сторонами додаткових погоджень та додаткових договорів до договору оренди. Зокрема, додатковим договором № 8 від 11.03.2020, сторони продовжили строк договору оренди на 1 рік, а саме з 01.01.2020 до 31.12.2020; розмір орендної плати узгоджено в сумі 1 грн в рік за все приміщення без урахування ПДВ та індексу інфляції з 01.01.2020 по 31.12.2020, а з 01.01.2021 в розмірі 1090,57 грн в місяць без урахування ПДВ та індексу інфляції.

Відповідно до п. 7.9 договору оренди від 21.10.2004, дія цього договору припиняється зокрема внаслідок закінчення строку, на який було укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

На час укладення договору оренди від 21.10.2004 був чинний Закон України „Про оренду державного та комунального майна №2269-ХІІ від 10.04.1992.

З 01.02.2020 введено в дію Закон України „Про оренду державного та комунального майна №157-ІХ від 03.10.2019, який регулює:

- правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна;

- майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України „Про оренду державного та комунального майна №157-ІХ від 03.10.2019, договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

В матеріалах справи відсутні докази звернення орендаря (відповідача у справі) до позивача з заявою про продовження договору.

Враховуючи вищевикладене, дія договору оренди від 21.10.2004 припинилась у звязку з закінченням 31.12.2020 строку, на який його було укладено.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України „Про оренду державного та комунального майна №157-ІХ від 03.10.2019 у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Згідно з ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Згідно з п. 4.7 договору оренди від 21.10.2004, після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобовязаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) обєкта оренди.

Таким чином, відповідач мав передати позивачу нежитлове приміщення у 15-денний термін після закінчення строку дії договору.

Однак, відповідач повернув позивачу приміщення загальною площею 35,7 кв. м, за адресою: м. Одеса вул.Базарна 29, за актом прийому-передачі 26.10.2021, тобто з порушенням вимог п. 4.7 договору оренди, ч. 1 ст. 785 ЦК України та ст. 25 Закону України „Про оренду державного та комунального майна №157-ІХ від 03.10.2019.

Враховуючи несвоєчасне повернення відповідачем орендованого приміщення, позивач просить стягнути з відповідача 21627,86 грн неустойки , нарахованої на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення з 01.01.2021 по 26.10.2021. Розрахунок суми неустойки надано позивачем до позовної заяви.

Відповідач доказів перерахування боргу в сумі 21327,86 грн, як і будь-яких заперечень проти позову, станом на день розгляду спору не подав, тому позовні вимоги про стягнення 21327,86 грн підлягають задоволенню в повному розмірі.

Твердження відповідача про те, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради відмовився від пропозиції Громадської організації "Одеське товариство пенсіонерів" щодо складення акту приймання-передачі майна для повернення об`єкта оренди, колегією суддів оцінюються критично, адже вказані доводи скаржника не підтверджуються жодними доказами.

Посилання Громадської організації "Одеське товариство пенсіонерів" на введення в Україні воєнного стану, запровадження карантинних обмежень та проведення ним у березні-квітні місяцях 2022 року капітального ремонту об`єкта оренди, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки вказані обставини жодним чином не свідчать про правомірність користування відповідачем нежитловим підвальним приміщенням загальною площею 35,7 кв.м, розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Базарна, 29, після закінчення строку дії договору №503/ж/7 від 21.10.2004 та не підтверджують відсутність вини останнього у несвоєчасному поверненні орендованого майна.

Враховуючи викладене, заявлений позивачем позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується клопотання відповідача про постановлення окремої ухвали, суд відмовляє в задоволені даного клопотання так як викладені у клопотанні обставини спростовуються наданою позивачем інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.04.2023 №329248366.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Посилання відповідача у відзиві на позов не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи та підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Громадської організації "Одеське товариство пенсіонерів" (код 20986894, вул. Базарна, 29, м. Одеса, 65048) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (код 26302595, вул.Артилерійська, 1, м. Одеса, 65039) 21627,86 грн неустойки та 2481 грн витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 22 червня 2023 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов