ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2023 р. Справа №914/116/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Марка Р.І.,

Суддів: Матущака О.І.

Скрипчук О.С.

Секретар судового засідання: Чудяк Х.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Ярова А.В.;

від відповідача: Татьков В.А.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамет" б/н від 03.04.2023 (вх. № 01-05/1024/23 від 04.04.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 10.03.2023

у справі № 914/116/23 (суддя Березяк Н.Є.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центру забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамет", м. Львів,

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 23 021,04 грн

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.03.2023 у справі № 914/116/23 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамет" на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" 23 021,04 грн пені та 2 481, 00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Суд першої інстанції, перевіривши наявні в справі докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими що підлягають до задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Керамет" оскаржило таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга б/н від ,03.04.2023 (вх. № 01-05/1024/23) надійшла на поштову адресу суду 04.04.2023.

В апеляційній скарзі апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції було винесено з порушенням норм матеріального права та без врахування всіх обставин, що мають значення для справи, з огляду на те, що у зв`язку з суттєвим збільшенням експортного мита на металобрухт, відповідач змушений був відмовитись від отримання замовленого металобрухту, про що був проінформований листом від 06.01.2022. Також, як зазначає відповідач, він неодноразово надсилав позивачу листи про розірвання договору, які залишились без задоволення.

26.05.2023 від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центру забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив б/н від 23.05.2023 (вх. № 01-04/3561/23) на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з того, що ТОВ «Керамет» могло та повинно було передбачити можливість настання негативних факторів, що могли виникнути за наслідками виконання Договору.

Також, позивач вказує, що посилання ТОВ «Керамет» на суттєве збільшення експортного мита на металобрухт з 58 євро/т до 180 євро/т, і, як наслідок, різке зниженням цін на металобрухт на внутрішньому ринку України, що призвело до того, що Відповідач був вимушений відмовитись від отримання замовленого металобрухту, не є підставою для уникнення відповідальності Відповідача.

23.05.2023 від скаржника надійшли доповнення б/н від 23.05.2023 (01-04/3466/23) до апеляційної скарги. З приводу подання вказаного доповнення до апеляційної скарги судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Також, скаржником надано докази надіслання відповідачу у справі вказаних пояснень, судова колегія дійшла висновку про врахування таких під час розгляду справи по суті.

У поданому доповненні скаржник вказує, що станом на січень 2022 року відповідач (ТОВ «КЕРАМЕТ») був зареєстрований Донецькій області у місті Маріуполь, проспект Будівельників, 143 та після повномасштабного вторгнення, скаржник не мав змоги звернутися до господарського суду для захисту свої законних прав та інтересів так як на території міста Маріуполя велися активні бойові дії. Адміністрація апелянта вивозила персонал підприємства, намагалася зберегти та вивести основні засоби підприємства.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 вказану справу передано колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Марка Р.І., суддів Матущака О.І. та Скрипчук О.С.

Ухвалою Західного апеляційного суду від 12.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамет" та призначено розгляд справи на 29.05.2023.

Ухвалою суду від 29.05.2023 розгляд справи призначено на 26.06.2023.

В судовому засіданні 26.06.2023 представник апелянта підтримав апеляційну скаргу із підстав зазначених у ній. Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги з підстав визначених у відзиві.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається в матеріал справи, 24 грудня 2021 року між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця", Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамет" (далі ТОВ "Керамет", Покупець) укладено договір купівлі-продажу X" 1 14 2021 -ЦЮ (далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1. розділу І Договору Продавець зобов`язується передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити металобрухт (брухт металів чорних вторинних згідно з ДСТУ 4121 -2002) (далі - Товар).

Пунктом 2.4. Договору визначені умови оплати за Товар, а саме:

-сума попередньої оплати в розмірі 50 % вартості Товару, яка становить 182 746,39 грн без ГІДВ, сплачується Покупцем на поточний рахунок Продавця, вказаний в реквізитах для розрахунків за Товар, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання Сторонами цього Договору (пп. 2.4.1. п. 2.4. Договору);

- після здійснення відвантаження Товару на 80 % суми попередньої оплати відповідно до підпункту 2.4.1. цього Договору Покупець зобов`язаний сплатити решту 50 % вартості Товару, яка становить 182 746,39 без ПДВ, на поточний рахунок Продавця, вказаний в реквізитах для розрахунків за Товар, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання відповідного рахунку (пп. 2.4.2. п. 2.4. Договору).

Строк дії Договору до 31.12.2022 але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Отже, попередню оплату в розмірі 50 % вартості Товару за вищевказаним Договором ТОВ "Керамет" зобов`язаний здійснити в строк до 04.01.2022 включно.

Однак, станом на день подання цього позову таку оплату ТОВ "Керамет" здійснено не було у зв`язку з цим Відповідачем був порушений строк, передбачений підпунктом 2.4.1. пункту 2.4. Договору.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що за порушення Покупцем строків оплати за Товар та/або послуги щодо організації навантаження Товару, визначених п. 2.4. 2.5 цього Договору. Продавець має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочки виконання зобов`язання, за кожен день прострочки.

У зв`язку із неналежним виконанням ТОВ "Керамет" зобов`язань за Договором, з метою досудового врегулювання спору, беручи до уваги розділ 6 Договору, Позивач звернувся до Відповідача претензію від 08.02.2022 №ЦЗВ 20/549 з вимогою сплатити пеню.

07.04.2022 філією "ЦЗВ" отримано відповідь на претензію від 22.02.2022 № КМ -12/07-94, згідно з якою Відповідач визнав факт порушення своїх зобов`язань за Договором, водночас просив переглянути розмір пені.

Також у відповіді на претензію ТОВ "Керамет" зазначило, що листом від 06.01.2022 № КМ -12/08-04 зверталося до АТ "Укрзалізниця" з повідомлення про розірвання дії Договору через суттєву зміну кон`юнктури ринку металобрухту у зв`язку з чим ТОВ "Керамет" не має можливості виконати зобов`язання за Договором.

На адресу Позивача також надходив лист ГОВ "Керамет" від 29.08.2022 № КМ -12/08-308 про розірвання укладених договорів купівлі-продажу металобрухту, в тому числі Договору, однак, як зазначає позивач, на сьогодні сторонами не було досягнуто згоди щодо розірвання договорів.

Таким чином, у зв`язку і неналежним виконанням Покупцем зобов`язань за Договором ТОВ "Керамет" нараховано пеню за порушення строків попередньої оплати за Товар у загальній сумі 23 021, 04 грн, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду з матеріально - правовою вимогою про стягнення вказаної суми.

Дослідивши обставини справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої, другої статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов`язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із матеріалами справи, 24 грудня 2021 року між АТ "Укрзалізниця", (Продавець) та ТОВ "Керамет", (Покупець) укладено договір купівлі-продажу X" 1 14 2021 -ЦЮ.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такі ж вимоги встановлені у статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обов`язок відповідача оплатити товар виникає з моменту його прийняття.

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до п. 2.4. Договору відповідач повинен був здійснити попередню оплату в розмірі 50 % вартості Товару, яка становить 182 746,39 грн без ПДВ в строк до 04.01.2022 включно.

Згідно із матеріалами справи, відповідач не виконав вказане зобов`язання. Доказів, які б дали змогу дійти протилежних висновків відповідачем до суду апеляційної інстанції не подано.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. (ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що за порушення Покупцем строків оплати за Товар та/або послуги щодо організації навантаження Товару, визначених п. 2.4. 2.5 цього Договору. Продавець має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочки виконання зобов`язання, за кожен день прострочки.

Тобто, враховуючи факт невиконання відповідачем свого обов`язку з попередньої оплати товару, в позивача виникло право вимоги щодо стягнення пені в розмірі 23 021,04 грн за запропонований позивачем період з 05.01.2022 по 05.07.2022.

Щодо заперечень апелянта щодо стягнення суми неустойки у зв`язку із суттєвим збільшенням експортного мита на металобрухт.

Приписами ст. 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження, та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина 4 статті 188 ГК України).

При цьому, варто звернути увагу, що змістом договору купівлі - продажу від 24.12.2021 не передбачено право постачальника на одностороннє розірвання договору.

Таким чином, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї зі сторін.

Частиною 1 статті 651 ЦК України також передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів досягнення згоди між сторонами щодо розірвання вказаного договору чи доказів відповідача з позовом до суду про розірвання спірного договору до суду не подано. Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем попереджено позивача про неможливість виконання обов`язку щодо попередньої оплати та намір розірвати договір вже після строку, в межах якого відповідачем повинно було бути сплачено попередню оплату. Крім цього, в листі ТОВ "Каремет" від 16.02.2022 №КМ-12/08-81 відповідач визнає про порушення строків сплати попередньої оплати та повідомляє, що ним буде сплачена нарахована пеня за відповідний термін.

Тобто, відповідачем не виконано умов п.2.4 Договору, що, у свою чергу, виключає звільнення останнього від відповідальності за порушення умов даного договору в частині оплати товару.

Отже, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд попередньої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими що підлягають до задоволення.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги. Таких підстав апеляційним судом також не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В силу положень ст. 129, 130 ГПК України судовий збір покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 86,129,236,254,269,270,275,276,281,282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамет" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 10.03.2023 у справі № 914/116/23 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Марко Р.І.

Суддя Скрипчук О.С.

Суддя Матущак О.І.