ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року Справа № 915/496/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Артьомові І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія", вул. Погранична, 39/1, м. Миколаїв, 54017 ()

електронна пошта зазначена в системі «Електронний суд»:

до відповідача Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс", вул. Андреєва-Палагнюка, 17, м. Миколаїв, 54020 ()

електронна пошта:

про стягнення коштів в сумі 873 236, 48 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Сурікова І.А.

від відповідача: Бузін О.В.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс":

- 3 % річних в сумі 91 097, 39 грн. на поточний рахунок НОМЕР_1 в ПАТ "Банк Восток", МФО 307123, код 42129888;

- інфляційні втрати в сумі 782 139, 09 грн. на поточний рахунок НОМЕР_1 в ПАТ "Банк Восток", МФО 307123, код 42129888.

Судовий збір в сумі 13 098, 55 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.04.2023 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 10.04.2023) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 08.05.2023.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.05.2023 відкладено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 02.06.2023.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.06.2023 відкладено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 16.06.2023.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

В судовому засіданні 16.06.2023 судом відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 по справі № 915/69/22 з КП ММР «Миколаївелектротранс» на користь ТОВ «Миколаївська електрпостачальна компанія» стягнуто безпідставно набуті кошти в сумі 2 743 444, 50 грн., а також 3 % річних за несвоєчасне повернення коштів за період з 22.12.2021 по 21.01.2022.

Позивач зазначає, що грошові кошти за рішенням суду відповідач сплатив 02.03.2023.

У зв`язку з несвоєчасним поверненням грошових коштів позивачем нараховано відповідачу в порядку ст. 625 ЦК України 3 % річних за період з 22.01.2022 по 01.03.2023 та інфляційні втрати за період січень 2022 - лютий 2023 року, які заявлено до стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 301, 530, 625, 1212 ЦК України, ст. 173, 174 ГК України.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач не скористався наданим йому відповідно до ст. 165 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні 16.06.2023 представник відповідача усно заперечив проти позову та просив суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень представник відповідача зазначив наступне.

Відповідач, посилаючись на Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підготовленим Верховним Судом України, зазначив, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до деліктних (позадоговірних) правовідносин.

Відповідач зазначив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Закону України "Про публічні закупівлі" та відповідно регулюються цивільним законодавством. Відповідач діяв в межах спеціального законодавства. Сторони знаходяться в позадоговірних правовідносинах, тобто відсутні правові підстави для застосування ст. 625 ЦК України.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 по справі № 915/69/22 позов задоволено.

Стягнуто з відповідача Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія": 2 743 444, 50 грн. (два мільйони сімсот сорок три тисячі чотириста сорок чотири грн. 50 коп.) - безпідставно набутих коштів.

Стягнуто з відповідача Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія": 6 990, 15 грн. (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто грн. 15 коп.) - 3 % річних.

Стягнуто з відповідача Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія": 41 256, 52 грн. (сорок одна тисяча двісті п`ятдесят шість грн. 52 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду від 21.11.2022 у справі № 915/69/22 в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 04.01.2023.

20.01.2023 на виконання рішення суду від 21.11.2022 у справі № 915/69/22 Господарським судом Миколаївської області видано відповідні накази.

Судове рішення мотивовано тим, що 08.10.2021 року КП ММР "Миколаївелектротранс" було оприлюднено оголошення про закупівлю за процедурою відкритих торгів та оприлюднено тендерну документацію. За результатами аукціону, який відбувся 18.11.2021, ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" було визначено переможцем процедури закупівлі й на виконання вимог тендерної документації відповідача 08.12.2021 року платіжним дорученням № 14720 позивачем було перераховано кошти в сумі 2 743 444, 50 грн. для забезпечення виконання договору про закупівлю. У зв`язку з відмовою позивача від підписання договору, договір про закупівлю між сторонами по справі не був укладений, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом про повернення забезпечення виконання договору. За результатами розгляду спору, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 743 444, 50 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки правова підстава, на якій було набуто грошові кошти, відпала. За порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання сулдом задоволено позов в частині стягнення з відповідача відповідно до ст. 625 ЦК України 3 % річних за період з 22.12.2021 по 21.01.2022 в сумі 6 990, 15 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що на виконання судового рішення у справі № 915/69/22 відповідачем проведено оплату на користь позивача грошових коштів в сумі 2 743 444, 50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 388 від 02.03.2023, в призначенні платежу якого зазначено "Повернення безпідставно набутих коштів згідно ріш. Господарського суду Миколаїв. обл. по справі № 915/69/22 від 21.11.2022 без ПДВ".

17.03.2023 позивач направив на електронну адресу відповідача вимогу № 03/07-478 від 17.03.2023, в якій, керуючись ст. 530, 625 ЦК України, просив сплатити 3 % річних в сумі 91 097, 39 грн. за період з 22.01.2022 по 01.03.2023 та інфляційні витрати в сумі 782 139, 09 грн. за період січень 2022 - лютий 2023 у семиденний строк від дня отримання цієї вимоги.

Факт направлення вимоги на електронну адресу відповідача підтверджується листом від 17.03.2023.

Враховуючи вищевикладене, предметом спору у даній справі є вимога про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

ІV. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (постанова ВП ВС від 20.11.2018 № 922/3412/17; постанова ВП ВС від 13.02.2019 № 320/5877/17; постанова КГС ВС від 28.02.2020 у справі № 913/169/18; постанова КГС ВС від 27.02.2019 у справі № 913/661/17).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови ВП ВС від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у:

- постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України);

- постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова ВП ВС від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

В постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок про правильне застосування норм права, зазначивши, що: "Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань".

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18).

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 по справі № 915/69/22, яке виконано відповідачем в частині оплати на користь позивача грошових коштів в сумі 2 743 444, 50 грн. згідно платіжного доручення № 388 від 02.03.2023.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки приписи вказаної норми застосовуються і до недоговірних (деліктних) зобов`язань.

Позивачем нараховано відповідачу 91 097, 39 грн. - 3 % річних за несвоєчасне повернення грошових коштів за період з 22.01.2022 по 01.03.2023 (включно).

Перевіривши нарахування 3 % річних, судом встановлено, що розрахунок 3 % річних здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог законодавства, період визначено правильно. Отже, нарахування 3 % річних в сумі 91 097, 39 грн. є обґрунтованим та підставним. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Позивачем нараховано відповідачу 782 139, 09 грн. - інфляційних витрат за несвоєчасне повернення грошових коштів за період з січня 2022 по лютий 2023 (включно).

Перевіривши нарахування інфляційних витрат, судом встановлено, що розрахунок здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог законодавства. Індекси інфляції визначено правильно, період визначено правильно. Отже, нарахування інфляційних витрат в сумі 782 139, 09 грн. є обґрунтованим та підставним. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Судовий збір в розмірі 13 098, 55 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс", вул. Андреєва-Палагнюка, 17, м. Миколаїв, 54020 () на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія", вул. Погранична, 39/1, м. Миколаїв, 54017 () на поточний рахунок НОМЕР_1 в ПАТ "Банк Восток", МФО 307123, код 42129888:

- 91 097, 39 грн. (дев`яносто одна тисяча дев`яносто сім грн. 39 коп.) - 3 % річних;

- 782 139, 09 грн. (сімсот вісімдесят дві тисячі сто тридцять дев`ять грн. 09 коп.) - інфляційних витрат;

- 13 098, 55 грн. (тринадцять тисяч дев`яносто вісім грн. 55 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

3. Накази видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 22.06.2023

Суддя Е.М. Олейняш