ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2023 р. Справа№ 910/9741/13 (910/7185/22)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Грека Б.М.

за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 20.06.2023,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2023

у справі № 910/9741/13 (910/7185/22)

за заявою ОСОБА_1

до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія"

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

в межах справи № 910/9741/13

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Залар"

до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2023 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати в межах справи № 910/9741/13 частково. Стягнуто з Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 24, корп. 3; ідентифікаційний код 24964464) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у період з 01.07.2022 по 31.12.2022 у розмірі 69 730 (шістдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять) грн. 95 коп. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті. Ухвалено видати наказ. В іншій частині в задоволенні позовної заяви відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 24, корп. 3; ідентифікаційний код 24964464) в дохід Державного бюджету України 1 045 (тисячу сорок п`ять) грн. 96 коп. судового збору. Ухвалено видати наказ.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції у відповідній частині, ОСОБА_1 звернувся безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду, скасувати рішення суду в частині стягнення заробітної плати без урахування коефіцієнту підвищення заробітної плати і постановити нове: стягнути з Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за вказаний період з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати у період з 01.07.2022 по 31.12.2022 в розмірі 1953670,78 (один мільйон дев`ятсот п`ятдесят три тисячі шістсот сімдесят гривень 78 коп) і внести зміни до Реєстру вимог кредиторів стосовно розміру заробітної плати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Доманська М.Л.; судді: Пантелієнко В.О. та Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9741/13 (910/7185/22) за заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах справи № 910/9741/13 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Залар" до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" про визнання банкрутом; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2023 у справі № 910/9741/13 (910/7185/22) до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/9741/13 (910/7185/22).

24.04.2023 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про долучення до матеріалів справи докази направлення іншим учасникам справи апеляцйну скаргу з додатками.

08.05.2023 до Півічного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/8741/13(910/7185/22) на 1-мі томі.

У зв`язку з перебуванням судді Отрюха Б.В. у відпустці, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №910/9741/13(910/7185/22) у наступному складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Грек Б.М., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2023 у справі № 910/9741/13 (910/7185/22) залишено без руху; протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали скаржник має право усунути недоліки апеляційної скарги, а саме, подати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у встановленому порядку, розмірі (у сумі 29 349,54 грн) або докази звільнення від сплати судового збору (у тому числі належним чином засвідчена копія документа на підтвердження того, що він є учасником бойових дій); роз`яснено скаржнику, що в разі невиконання зазначеної ухвали суду в строк, визначений п. 2 її резолютивної частини, в частинні неподання доказів сплати судового збору чи доказів звільнення від сплати судового збору, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.

26.05.2023 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, відповідно до якої скаржник надав засвідчену копію документа на підтвердження того, що він є учасником бойових дій.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2023 у справі № 910/9741/13 (910/7185/22). Розгляд апеляційної скарги призначено на 20.06.2023 о 10 год. 30 хв. Зобов`язано ОСОБА_1 надати для огляду у судовому засіданні оригінал документа на підтвердження того, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, копія якого подана до суду. Запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзив на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 14.06.2023. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень, заперечень в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 19.06.2023.

У судове засідання 20.06.2023 з`явився ОСОБА_1 . Решта учасників справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні ставилось на обговорення питання щодо можливості здійснення розгляду апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились в судове засідання, щодо чого ОСОБА_1 не заперечував.

Колегія суддів вирішила за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.

За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

В даному випадку апеляційна скарга може бути розглянута у судовому засіданні без участі представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, їх неявка не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги у даному судовому засіданні.

В судовому засіданні ставились на обговорення клопотання, які заявлено скаржником в апеляційній скарзі: про витребування у відповідача даних про розмір посадового окладу начальника відділу сертифікації льотного складу та методичної роботи у Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» в обчислюваний період та клопотання про зобов`язання відповідача встановити посадовий оклад начальника відділу сертифікації льотного складу та методичної роботи у Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» не менше на 01.07.2022 - 9828 грн, на 01.12.2022 - 10146 грн.

Колегією суддів відхилено ці клопотання, оскільки скаржник вищевказані клопотання не підтримав, зазначив, що відповідач фактично зник, у зв`язку з чим задоволення вказаних клопотань не має сенсу.

Крім того, колегією суддів враховано, що позивач сам не вжив вичерпних заходів щодо отримання у відповідача даних про розмір посадового окладу начальника відділу сертифікації льотного складу та методичної роботи у Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» в обчислюваний період та не клопотав про це у суді першої інстанції.

Скаржник у судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду в частині відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати на суму 1234693,03 грн. Прийняти нове судове рішення, за яким стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати на суму 1234693,03 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що скаржник оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати на суму 1234693,03 грн, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд оскаржуваного судового рішення лише в тій частині, що оскаржується.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що оскільки роботодавцем не забезпечено здійснення фактичного поновлення працівника на посаді за рішенням суду, то такий працівник має право на отримання середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на посаді за вказаний період з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку відмовити у задоволенні апеляційної скарги та у задоволенні вищевказаних клопотань, які заявлено скаржником в апеляційній скарзі: про витребування у відповідача даних про розмір посадового окладу начальника відділу сертифікації льотного складу та методичної роботи у Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» в обчислюваний період та про зобов`язання відповідача встановити посадовий оклад начальника відділу сертифікації льотного складу та методичної роботи у Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» не менше на 01.07.2022 - 9828 грн, на 01.12.2022 - 10146 грн, оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з огляду на наступне.

На розгляді у Господарському суді міста Києва знаходиться справа №910/9741/13 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Залар" про визнання Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" банкрутом.

До господарського суд міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" в межах справи про банкрутство.

В позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу на суму 27 107,55 грн за період з 01.07.2022 по 31.07.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 прийнято до свого провадження заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що розглядається в межах справи № 910/9741/13; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався до суду першої інстанції з заявами про про збільшення позовних вимог, які прийнято судом.

Отже, позивач просить стягнути, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 у розмірі 1 304 423,98 грн. з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05.12.2006 у справі № 2а-749/2006, яке набрало законної сили 18.05.2007, визнано незаконним наказ від 26.06.06 № 605-п про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на роботі у Державному підприємстві "Українська авіаційна транспортна компанія" на посаді начальника відділу сертифікації льотного складу та методичної роботи, стягнуто з Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, добові витрати за час перебування у відрядженні та моральну шкоду і судові витрати. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати в сумі 10 005, 60 грн допущено до негайного виконання.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, трудові права ОСОБА_1 були порушені до відкриття провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія".

До моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, відповідачем не виконано рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05.12.2006 у справі № 2а-749/2006 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу сертифікації льотного складу та методичної роботи.

Згідно з ч. 1ст. 233 Кодексу законів про працю в Україні (далі - КЗпП України), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Так, на виконання вказаних норм, як було зазначено, рішенням Дарницького районного суду від 05.12.2006, в тому числі стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 10 005,60 грн.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати №95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 31.01.1961, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Трудовий договір повинен укладатись, як правило, у письмовій формі (частина перша статті 24 КЗпП України) або оформлюватись наказом чи розпорядженням роботодавця (частина третя статті 24 КЗпП України).

Припинення та розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника.

З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Ураховуючи викладене, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України) не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати.

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Відповідні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №369/10046/18 та від 30.01.2019 у справі №910/4518/16.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що заробітна плата, яку просить стягнути позивач є за своєю правовою природою середнім заробітком за час вимушеного прогулу.

Крім того, сам позивач наводить розрахунок обчислення такої "заробітної плати", виходячи з середньоденної заробітної плати множеної на кількість робочих днів.

Відповідно до пункту 2 частини 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 2 пункту 8 Порядку визначено, що у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно з абзацом 3 пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що розмір середньоденної заробітної плати було встановлено у рішенні Дарницького районного суду по справі від 05.12.2006 №2а-749/06, суд першої інстанції правильно здійснив розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.07.2022 по 31.12.2022 у розмірі 69 730,95 грн. (540,55 * 129 днів).

Згідно з п. 3 Порядку, всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Зазначене узгоджується з вимогами Податкового кодексу України.

Щодо коефіцієнту підвищення заробітної плати суд зазначає наступне.

Абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абзац 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку).

Пунктом 10 вказаного Порядку (у редакції, чинній у спірний період та до 12.12.2020) передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток.У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що матеріали справи не містять доказів підвищення посадового окладу начальника відділу сертифікації льотного складу та методичної роботи у Державному підприємстві "Українська авіаційна транспортна компанія", а сам позивач робить розрахунок коефіцієнту підвищення заробітної плати, виходячи з підвищення розміру мінімальної заробітної плати (з 01.07.2022 по 30.09.2022. 6500 грн. : 350 грн. = 18,57142857, з 01.10.2022 по 31.12.2022 6700 грн. : 350 грн. = 19, 14285714).

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що обчислення розміру середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 Дарницьким районним судом міста Києва здійснювалось відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку, згідно з яким нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку відносно того, що доказів підвищення посадового окладу начальника відділу сертифікації льотного складу та методичної роботи у Державному підприємстві "Українська авіаційна транспортна компанія" позивачем не надано, а розрахунок здійснений, виходячи із підвищення розміру мінімальної заробітної плати, тому підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати у суду відсутні.

Оцінюючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали у даній справі, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду колегією суддів, як такі, що не спростовують зроблених судом першої інстанції висновків.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2023 у справі № 910/9741/13 (910/7185/22) в частині відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати на суму 1234693,03 грн.

Матеріали справи № 910/9741/13 (910/7185/22) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 23.06.2023.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

Б.М. Грек