СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Харків Справа № 922/1823/22

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С., суддя Склярук О.І.,

за участю секретаря судового засідання Беккер Т.М.,

за участю представників Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" та Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод",

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок", м. Запоріжжя, (вх. № 540 Х/1) та апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" (вх. №921 Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 02.02.2023 у справі №922/1823/22

за позовом Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок", м. Запоріжжя,

до Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод", м. Вовчанськ, Харківська область,

про стягнення 1 714 076,75 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Енергетична компанія "Барвінок" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" по загальну суму у розмірі 1714076,75 грн (де: - основний борг 1 458 697,77 грн; - суму 3% річних - 26 510,21 грн; - суму втрат від інфляції 228 868,77 грн) та понесені судові витрати.

Також просить суд відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначити в резолютивній частині рішення про здійснення органом (особою), що буде виконувати рішення, формули нарахування 3% річних на суму основного боргу - 1 458 697,77 грн., починаючи з 15.10.2022 року і до моменту остаточного виконання рішення суду.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії в частині проведення повної оплати вартості отриманої електричної енергії.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.02.2023 у справі №922/1823/22 в позові відмовлено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" (62504, Харківська область, Вовчанський район, м. Вовчанськ, вул. Пушкіна, буд. 2, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" (юридична адреса: 69039, м.Запоріжжя, бульвар Шевченка, буд.18; поштова адреса: 61001, м. Харків, а/с 11782; ) суму 3% річних у розмірі 26 510,21 грн, суму у розмірі 397,65 грн судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн, зобов`язано орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду проводити нарахування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання починаючи з 15.10.2022 року і до 20.01.2023 року за формулою: [11 749,51 грн] = [1 458 697,77 грн] х [3%] / 100% х [98] / [365], де: [Сума боргу] - сума залишку простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] - проценти річних; [Кількість днів] - кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році, в частині позовних вимог щодо стягнення суми втрат від інфляції 228868,77 грн - відмовлено, закрито провадження у справі в частині стягнення 1 458 697,77 грн основного боргу, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, в частині витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн - відмовлено, ухвалено повернути позивачу з Державного бюджету України 21 880,46 грн сплаченого судового збору, шляхом постановлення відповідної ухвали.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд встановив наявність заборгованості у визначеному позивачем розмірі. Судом першої інстанції закрито провадження у справі в частині стягнення 1 458 697,77 грн основного боргу, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, з огляду на його погашення відповідачем після відкриття провадження у даній справі. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляції 228 868,77 грн, суд першої інстанції виходив з відсутності доведення вини відповідача щодо навмисної несплати грошового зобов`язання, та ненадання позивачем доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього. При розподілі витрат на професійну правничу допомогу суд враховув, що судова справа за своїм правовим характером не є складною, хоча сума позову при заявлені становила 1 714 076,75 грн, обсяг матеріалів справи є незначним, клопотання, що подавались адвокатом позивача не потребують спеціальних знань, з урахування їх правової конструкції, та керуючись критеріями що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, присудив на користь позивача витрати на професійну правову допомогу в сумі 10000,00 грн.

Приватне акціонерне товариство "Енергетична компанія "Барвінок"з відповідним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення 22 8868,77 грн інфляційних втрат та відмови в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його у відповідній частині скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у відповідній частині та стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що:

-суд першої інстанції безпідставно відмови в задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат, оскільки індекс інфляції є загальнодоступною інформацією, і позивачу при зверненні з позовною заявою, у разі заявлення вимог про стягнення інфляційних, достатньо здійснити відповідний розрахунок інфляційних у позові.

-суд першої інстанції при дослідженні питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не врахував змісту довгору про правничу допомогу, укладеного між адвокатом та клієнтом, складність справи та виконаних адвокатом обсяг (наданих послуг).

Приватне акціонерне товариства "Вовчанський агрегатний завод" з відповідним рішенням суду в частині задоволення позовних вимог та стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його у відповідній частині скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у відповідній частині та заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В обгрунтуванні апеляційної скарги вказує про:

-порушення місцевим господарським судом норм процесуального законодавства, оскільки останній не був повідомлений належним чином про судове провадження, був позбавлений можливості подати відзив, пояснення, заперечення, докази, приймати участь у засіданнях, розгляд справи відбувався виключно за матеріалами та документами позивача.

-неповне дослідження судом матеріалів справи, з огляду на неврахування неправильного розрахунку 3% річних, оскільки позивачем неправильно визначено дати прострочення оплати вартості спожитої електричної енергії,

- існування форс-мажорних обставин, як підстави для звільнення особи від обовязку сплати 3% річних та інфляційних втрат, та можливості зменшення судом розміру 3% річних та інфляційних втрат,

-неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт,

Детально рух у справі на стадії апеляційного перегляду відображено в процесуальних локументах суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 розгляд справи відкладено на 12.06.2023 о 12:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 132.

У судове засідання, яке відбулось 12.06.2023, зявились представники сторін.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини спору.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про видачу ліцензій з постачання електричної енергії споживачу" №860 від 21.08.2018 було прийнято рішення про видачу ліцензії Приватному акціонерному товариству "Енергетична компанія "Барвінок" на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

12.03.2021 між Приватним акціонерним товариством "Енергетична компанія "Барвінок" (постачальник, Позивач) та Приватним акціонерним товариством "Вовчанський агрегатний завод (споживач, Відповідач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) №0705662 (надалі - Договір).

Згідно з п.1.1. Договору постачальник зобов`язується продати електричну енергію споживачу, для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач прийняти та оплатити постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснити інші платежі згідно з умовами цього Договору, Додатків до цього Договору, Закону України "Про ринок електричної енергії", Правилами ринку, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №307, Правилами роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312, Кодексу систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №310, Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №311, іншими нормативними документами НКРЕКП та чинним законодавством України.

Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві- приєднанні (Додаток 1), за наявності дотримання п.1 умов заяви-приєднання (п.2.1.Договору).

Згідно з п.4.1. Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком 2 до цього Договору.

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції (Додаток №2) Постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії (п.4.2.Договору).

Інформація про діючу ціну електричної енергії розміщується на офіційному вебсайті постачальника не пізніше ніж за 20 календарних днів до початку її застосування із зазначенням порядку її формування (п.4.3.Договору).

Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни.

У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін (п.4.4.Договору).

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п.4.5.Договору).

Розрахунки споживача за цим Договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника (далі - спецрахунок). При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим Договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника.

Оплата вважається здійсненою після того, як на рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього Договору. Рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни (п.4.6.Договору).

Оплата рахунка постачальника за цим Договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, але не менше 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього Договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних вебсайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та падання повідомлень про загрозу електробезпеки (п.4.7.Договору).

Якщо споживач не здійснив оплату за цим Договором у строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ.

У разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором, споживач несе відповідальність, передбачену в Комерційній пропозиції (Додаток №2). В такому разі, в призначені платіжного доручення споживач зазначає: "заборгованість за порушення грошового зобов`язання"(п.4.8.Договору).

У разі виникнення у споживача заборгованості за електричну енергію за цим Договором споживач повинен звернутися до постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості. Укладення сторонами та дотримання споживачем графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від здійснення поточних платежів за цим Договором.

У разі недотримання графіка погашення заборгованості або прострочення оплати поточних платежів постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному цим Договором (п.4.9.Договору).

Споживач повинен не пізніше 9 години 00 хвилин ранку 5 числа місяця, що слідує за розрахунковим, надавати постачальнику підписаний Акт здачі-приймання електричної енергії (далі - Акт), в якому відображається обсяг поставленої постачальником споживачу у розрахунковому місяці електричної енергії (п.4.10.Договору).

Споживач має право обрати на розрахунковий період іншого електропостачальника в установленому ПРРЕЕ порядку, з дотриманням п.12.5. цього Договору (п.4.11.Договору).

Порядок звіряння фактичного обсягу спожитої електричної енергії на певну дату чи протягом відповідного періоду визначається відповідно до Комерційної пропозиції, обраної споживачем (Додаток №2) (п.4.12.Договору).

У разі потреби, на вимогу будь-якої сторони, сторони проводять звірку взаємних розрахунків з наступним оформленням Актів звірки взаєморозрахунків (п.4.13.Договору).

Згідно з п.5.2.1. Договору споживач зобов`язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.

Пунктом 11.1. Договору сторони погодили, що при настанні стихійних явищ природного характеру (землетруси, повені, урагани, руйнування в результаті блискавки й т.п.), катастроф техногенного й антропогенного походження (вибухи, пожежі, і т.п.), обставин соціального, політичного й міжнародного походження (воєнні дії, суспільні хвилювання, епідемії, страйки, бойкоти, блокади, ембарго, інші міжнародні санкції або дії державних органів), які прямо і безпосередньо унеможливлюють частково або повністю виконання зобов`язань за цим Договором, (надалі - "форс-мажорні обставини"), Сторони звільняються від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань у зв`язку з форс-мажорними обставинами.

Сторона, для якої настали форс-мажорні обставини, зобов`язана протягом не більш, ніж 5 (п`яти) календарних днів із часу їх настання або припинення повідомити в письмовій формі іншу сторону. Факти, викладені в повідомленні, повинні бути підтверджені документом, виданим Торгово-промисловою палатою України (п.11.2.Договору).

Пунктом 11.4. Договору визначено, що настання форс-мажорних обставин не є підставою для невиконання сторонами зобов`язань, строк виконання яких настав до дати виникнення таких обставин, а також для звільнення сторін від відповідальності за таке невиконання.

Згідно з п.12.14. Договору уся кореспонденція, зміни до договору, повідомлення за цим Договором вважаються належним чином направлені, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані цінним листом, вручені кур`єром, особисто за зазначеними Сторонами поштовими та електронними адресами, що зазначені у реквізитах до цього Договору. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, витяг з сайгу Укрпошта (http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku), звіти про відправлені листи з електронної скриньки, що зазначені у реквізитах до цього Договору.

Також, сторонами було підписано комерційну пропозицію №2 до Договору (надалі - Комерційна пропозиція).

Згідно з п.3 Комерційної пропозиції (Додаток №2 до Договору) сторонами визначено спосіб оплати за електричну енергію в наступному порядку:

- "Оплата електричної енергії здійснюється Споживачем на підставі рахунків, виставлених Постачальником, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника в наступному порядку:

- Платіж у розмірі 100% спожитого обсягу електроенергії за розрахунковий період протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів місяця, наступного за розрахунковим.

Якщо, день оплати припадає на вихідний або святковий день, платіж виконується в останній робочий день, що передує вказаному в дійсній комерційній пропозиції.

В разі сплати надлишково перерахованих коштів, вони вважаються попередньою оплатою в наступний розрахунковий період постачання електричної енергії. В разі недостатності коштів, остаточний розрахунок проводиться протягом 10 (десяти) календарних днів місяця, наступного за розрахунковим.".

Пунктом 4 Комерційної пропозиції передбачено, що рахунки на оплату електричної енергії виставляються та надсилаються електронною поштою не пізніше 5-ти робочих днів до відповідного числа, що зазначені в п. 3 таблиці комерційної пропозиції.

Остаточний рахунок за розрахунковий період за спожиту електричну енергію та Акт прийому - передачі електроенергії (далі Акт) формуються Постачальником на підставі фактичних даних про обсяги електричної енергії в розрахунковому періоді і відповідної ціни, в порядку передбаченому ПРРЕЕ, ККО, та інших відповідних регуляторних документів затверджених НКРЕКП, і надаються Споживачу в строк не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Рахунки на оплату надсилались Споживачу електронною поштою на адресу зазначену в договорі: : - 07.02.2022 за січень 2022 року №№ 1829, 1830 від 07.02.2022р. за електричну енергію та послуги з її передачі; - 17.03.2022р. на оплату боргу за січень 2022 року № 3696 від 17.03.2022р. за електричну енергію; - 17.03.2022 на оплату за лютий 2022 року №№ 3697, 3704 від 17.03.2022 за електричну енергію та послуги з її передачі; - 14.04.2022 на оплату за березень 2022 року №№ 5295, 5296 від 14.04.2022 за електричну енергію та послуги з її передачі. Отже терміни для сплати остаточних рахунків сплинули 15.02.2022 за січень 2022 року, 25.03.2022 за лютий 2022 року, 22.04.2022 за березень 2022 року.

Як зазначає Позивач, станом на момент звернення з позовом у Споживача перед Постачальником обліковується заборгованість, яка виникла на підставі Актів прийому-передачі (здачі-приймання) товару/послуг: - електроенергія за січень 2022 року № 7 від 31.01.2022 на суму 1 196 120,57 грн з ПДВ; - компенсація вартості послуг з передачі електричної енергії за січень 2022 року № 97 від 31.01.2022 на суму 142 014,07 грн з ПДВ; - електроенергія за лютий 2022 року № 6 від 28.02.2022 на суму 747 793,50 грн з ПДВ; - компенсація вартості послуг з передачі електричної енергії за лютий 2022 року № 771 від 28.02.2022 на суму 109 967,86 грн з ПДВ; - електроенергія за березень 2022 року № 4 від 31.03.2022р. на суму 817,38 грн з ПДВ; - компенсація вартості послуг з передачі електричної енергії за квітень 2022 року № 1777 від 31.03.2022 на суму 119,04 грн з ПДВ.

Акти направлялись ПРАТ "ВАЗ" за допомогою програмного забезпечення "M.E.Doc" 08.02.2022 за січень 2022 року, 13.03.2022р. за лютий 2022 року, 12.04.2022 за березень 2022 року відповідно, що підтверджується наданими Позивачем скріншотами про направлення Відповідачеві актів на електронну адресу.

Таким чином, сума заборгованості за період січень 2022 року - березень 2022 року за договором про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) №0705662 від 12.03.2021 р. всього 1 458 697,77 грн. (один мільйон чотириста п`ятдесят вісім тисяч шістсот дев`яносто сім гривень 77 копійок), у т.ч.:

- електрична енергія на суму 1 348 610,87 грн.: за січень 2022 року - 599 999,99 грн - залишок заборгованості за розрахунковий період;

за лютий 2022 року - 747 793,50 грн;

за березень 2022 року - 817,38 грн. - компенсація вартості послуг з передачі електроенергії на суму 110 086,90 грн:

за лютий 2022 року - 109 967,86 грн;

за березень 2022 року - 119,04 грн;

Станом на час подання цієї позовної заяви заборгованість відповідачем не сплачена.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань з оплати за електричну енергію на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України нараховано до стягнення з відповідача суму 3% річних - 26 510,21грн та суму втрат від інфляції 228 868,77 грн.

Колегія суддів, аналізуючи судове рішення на предмет дотримання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства, зазначає про таке.

Згідно до вимог частин першої - четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами пункту 2 частини першої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

У статті 120 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, процесуальним законодавством чітко передбачено право особи як на участь у судовому засіданні, підготовку до участі в судовому розгляді, так і на вчинення процесуальної дії у строк не менше ніж п`ять днів.

Колегія суддів зазначає, що норми Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено право та можливість суду направляти учасникам судового процесу процесуальні документи засобами електронного зв`язку (зокрема, шляхом направлення електронного листа на повідомлену учасником справи його електронну адресу), набрали чинності, тому доставка на електронні адреси учасників справи є належним, в розумінні Господарського процесуального кодексу України повідомленням учасників процесу про дату та місце слухання справи.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила таке.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.10.2022 відкрито провадження у справі розгляд, якої вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.11.2022 учасників провадження повідомлено, що внаслідок ракетного обстрілу України в період з 23.11.2022 до 24.11.2022 у приміщенні Господарського суду Харківської області була відсутня електроенергія та зв`язок з Інтернет. Судові засідання, що мали бути проведені в цей проміжок часу, не відбулися, підготовче засідання у справі відбудеться 08.12.2022 о 12:50 год.

Ухвалою суду від 08.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 22.12.2022 о 12:15 год.

Також ухвалами суду повідомлялись учасники провадження про наступні засідання, а саме: від 22.12.2022 про засідання на 17.01.2023 об 11:45 год.; від 17.01.2023 про засідання на 02.02.2023 о 12:00 год.

В той же час колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до Актів про неможливість відправки кореспонденції відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) Господарського суду Харківської області ухвали Господарського суду Харківської області по справі №922/1823/22, які адресовані Приватному акціонерному товариству "Вовчанський агрегатний завод" не відправлено у зв`язку з призупиненням Акціонерним товариством "Укрпошта" приймання та пересилання поштових відправлень до тимчасово окупованих територій України та районів ведення бойових дій, на території яких не працюють відділення поштового зв`язку у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації проти України - до поштового відділення 62504.

Як вбачається з автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" у справі №922/1823/22, в графі "Статус доставки учаснику процесу" відсутні дані про відправлення даної ухвали на електронну адресу Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод".

Таким чином, матеріали справи не містять доказів направлення Господарським судом Харківської області судової кореспонденції на адресу Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод".

Положеннями статті 201 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у призначений для розгляду справи час головуючий відкриває судове засідання та оголошує, яка справа розглядатиметься. Секретар судового засідання доповідає суду, хто з учасників судового процесу з`явився в судове засідання, хто з учасників судового процесу братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, чи повідомлено тих учасників судового процесу, хто не з`явився, про дату, час і місце судового засідання в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом пункту 2 частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

З наведеного вбачається, що місцевий господарський суд, встановивши на початку судового засідання відсутність представника Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод", повинен був перевірити докази та дату вручення стороні судової кореспонденції, та наявність у останнього часу (не менше ніж п`ять днів) для вчинення процесуальних дій.

Відтак, з`ясувавши відсутність у судовому засіданні представника Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод", доказів вручення останньому судової кореспонденції, а отже і можливості реалізувати процесуальні права, Господарському суду Харківської області необхідно було відкласти розгляд справи.

При цьому частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість захищати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

У рішенні Європейського суду з прав людини, у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Отже під час розгляду справи надання судом особі можливості реалізувати своє право щодо захисту власної правової позиції у суді повинно превалювати над питанням формального дотримання ним строків розгляду справи. Відкладення судом розгляду справи протягом розумного строку задля надання особі можливості реалізувати свої права, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не може розглядатись як процесуальне порушення.

Так, встановивши факт сплати Приватним акціонерним товариством "Вовчанський агрегатний завод" заборгованості після відкриття провадження у справі, в якості реагування на претензію сторони, суд першої інстанції не був позбавлений можливості зобов`язати позивача надіслати позовну заяву безпосередньо уповноваженій особі відповідача, яка здійснювала відповідні грошові перерахування, та з`ясувати її поштову адресу задля направлення судової кореспонденції.

Тобто, судом першої інстанції не було реалізовано усього спектру процесуальних дій, спрямованих на належне повідомлення сторони щодо існування відповідної справи, дати та місця розгляду спору.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів, погожується з позицією відповідача, що Господарським судом Харківської області не дотримано вимог процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасника справи Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" про існування відповідного судового спору,часу та місця його розгляду, не забезпечено можливості реалізувати надані йому законом права.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

Оскільки Приватне акціонерне товариство "Вовчанський агрегатний завод" в апеляційній скарзі вказує про розгляд Господарським судом Харківської області справи за його відсутності неповідомленого належним чином судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в порядку пункту 3 частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України і колегія суддів приймає власне рішення щодо позовної заяви Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" з врахуванням пояснень та заперечень відповідача, наданих на стадії апеляційного перегляду справи.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає про таке.

Відповідно до Законів України "Про ринок електричної енергії", "Про ліцензування видів господарської діяльності", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" є постачальником електричної енергії споживачам на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП), згідно з постановою №860 від 21.08.2018.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

Положеннями статей 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 205 ЦКУ правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії"

Відповідно до п.3.1.1 Постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії (надалі - ПРРЕЕ), постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії".

У статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.

Статтею 276 ГК України визначено, що загальна кількість енергії, яка відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі, виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту.

Особливості визначення кількості (обсягів), якості, строків, ціни та порядку розрахунків за договором постачання електричної енергії споживачу встановлюються Закону України "Про ринок електричної енергії".

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України "Про ринок електричної енергії", п.3.1.1 р.III Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (надалі - Правила), постачання електричної енергії споживачам здійснюється обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Постачання електричної енергії електропостачальником здійснюється з дотримання Правил роздрібного ринку. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу, який затверджує Регулятор (ч.6,7,11 ст.56 Закону "Про ринок електричної енергії").

Відповідно до частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (статті 173, 174 ГК України).

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4.3. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 року, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Згідно з п. 4.1 Договору, Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком №2 до цього Договору. Пунктом 3 Комерційної пропозиції (Додаток №2 до Договору), передбачено спосіб оплати: "Оплата електричної енергії здійснюється Споживачем на підставі рахунків, виставлених Постачальником, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника в наступному порядку: Платіж у розмірі 100% спожитого обсягу електроенергії за розрахунковий період протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів місяця, наступного за розрахунковим. Якщо, день оплати припадає на вихідний або святковий день, платіж виконується в останній робочий день, що передує вказаному в дійсній комерційній пропозиції. В разі сплати надлишково перерахованих коштів, вони вважаються попередньою оплатою в наступний розрахунковий період постачання електричної енергії. В разі недостатності коштів, остаточний розрахунок проводиться протягом 10 (десяти) календарних днів місяця, наступного за розрахунковим.".

Також п. 4 Комерційної пропозиції, визначено, що рахунки на оплату електричної енергії виставляються та надсилаються електронною поштою не пізніше 5-ти робочих днів до відповідного числа, що зазначені в п. 3 таблиці комерційної пропозиції. Остаточний рахунок за розрахунковий період за спожиту електричну енергію та Акт прийому - передачі електроенергії (далі Акт) формуються Постачальником на підставі фактичних даних про обсяги електричної енергії в розрахунковому періоді і відповідної ціни, в порядку передбаченому ПРРЕЕ, ККО, та інших відповідних регуляторних документів затверджених НКРЕКП, і надаються Споживачу в строк не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Зі системного правового аналізу змісту п. 3 та п.4 Додатку №2 можна дійти висновків, що:

1.Платіж у розмірі 100% спожитого обсягу електроенергії здійснюється за розрахунковий період протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів місяця, наступного за розрахунковим, тобто кінцевою датою оплати є 15 число наступного місяця за розрахунковим.

2.Остаточний рахунок за розрахунковий період за спожиту електричну енергію надаються Споживачу в строк не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим, тобто за 5 днів до дати кінцевої дати оплати (15 число наступного місяця за розрахунковим).

3.Рахунки на оплату електричної енергії виставляються та надсилаються електронною поштою не пізніше 5-ти робочих днів до відповідного числа, що зазначені в п. 3 таблиці комерційної пропозиції, тобто за 5 днів до дати кінцевої дати оплати 15 число наступного місяця за розрахунковим.

З наведеного вбачається, що фактично споживач/відповідач має зобов`язання з оплати вартості спожитої електричної енергії протягом 5 днів з дати надсилання постачальником/позивачем рахунків на оплату на електронну адресу Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод".

З матеріалів справи вбачається, що рахунки на оплату надсилались Приватному акціонерному товариству "Вовчанський агрегатний завод" електронною поштою на адресу зазначену в договорі: :

07.02.2022 за січень 2022 року №№ 1829, 1830 від 07.02.2022 за електричну енергію та послуги з її передачі, з зазначенням кінцевої дати оплати-15.02.2022;

17.03.2022 на оплату боргу за січень 2022 року № 3696 від 17.03.2022 за електричну енергію; 17.03.2022 на оплату за лютий 2022 року №№ 3697, 3704 від 17.03.2022 за електричну енергію та послуги з її передачі;

14.04.2022 на оплату за березень 2022 року №№ 5295, 5296 від 14.04.2022 за електричну енергію та послуги з її передачі;

З огляду на зазначене, строк оплати Відповідачем за фактично спожиту електричну енергію та надані послуги з її передачі за Договором про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) №0705662 від 12.03.2021 є таким, що настав.

Статтею 509 ЦК України закріплено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом, після відкриття провадження у справі, Приватним акціонерним товариством "Вовчанський агрегатний завод" було частково сплачено заявлену у позові заборгованість, а саме суму основного боргу у розмірі 1 458 697,78 грн, де в підтвердження про що свідчать платіжні доручення: № 232 від 20.01.2023 на суму 1 348 610,88 грн з призначенням платежу за електроенергію лютий-березень 2022 року, дог.0705662 від 12.03.21; № 233 від 20.01.2023 на суму 110 086,90 грн з призначенням платежу компенсація вартості послуг з передачі електроенергії, дог.0705662 від 12.03.21.

Ураховуючи, що заявлена до стягнення сума боргу частково погашена Приватним акціонерним товариством "Вовчанський агрегатний завод" під час розгляду справи, що підтверджується наданими доказами, наявні підстави для закриття провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 1 458 697,78 грн, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Так, п.2 ч.1 ст.231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч.3 ст.231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Крім суми боргу позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" суму 3% річних у розмірі 26 510,21 грн та суму втрат від інфляції в розмірі 228 868,77 грн.

В частині 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В частині 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За твердженням Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод", викладеним в апеляційній скарзі, позивачем неправильно визначено дати прострочення оплати вартості спожитої електричної енергії.

Так, відповідач не погоджується з доводами позивача, що терміни для сплати остаточних рахунків сплинули 15.02.2022 за січень 2022 року, 25.03.2022 за лютий 2022 року, 22.04.2022 за березень 2022 року, і саме з цих дат здійснює розрахунок 3 % річних.

За позицією Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод", зі системного аналізу договірних положень між сторонами вбачається, що:

1. Постачальник виставляє та надсилає Споживачеві рахунок на оплату за 5 робочих днів до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

2.Споживач здійснює оплату у розмірі 100 % спожитого обсягу електроенергії за розрахунковий період на підставі рахунків Постачальника, не пізніше п`ятого робочого дня від 15 числа місяця, наступного за місяцем постачання електроенергії.

Тобто, на його переконання, першим днем заборгованості за січень є 23.02.2022, адже 5 робочих днів від 15 числа місяця наступного за розрахунковим в лютому спливають 22.02.2022, тобто першим днем заборгованості є 23.02,2022, за лютий настала 23.03.2022 , за березень настала 25.04.2022.

Втім, колегія суддів не погоджується з таким тлумаченням стороною укладених між сторонами договірних приписів з огляду на таке.

Як вищезазначено колегією суддів, з системного правового аналізу приписів п. 3 та п.4 Додатку №2 вбачається, що:

1.Платіж у розмірі 100% спожитого обсягу електроенергії здійснюється за розрахунковий період протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів місяця, наступного за розрахунковим, тобто кінцевою датою оплати є 15 число наступного місяця за розрахунковим.

2.Остаточний рахунок за розрахунковий період за спожиту електричну енергію надаються Споживачу в строк не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим, тобто за 5 днів до дати кінцевої дати оплати (15 число наступного місяця за розрахунковим).

3.Рахунки на оплату електричної енергії виставляються та надсилаються електронною поштою не пізніше 5-ти робочих днів до відповідного числа, що зазначені в п. 3 таблиці комерційної пропозиції, тобто за 5 днів до дати кінцевої дати оплати 15 число наступного місяця за розрахунковим.

З наведеного вбачається, що фактично споживач/відповідач має зобов`язання з оплати вартості спожитої електричної енергії протягом 5 днів з дати надсилання постачальником/позивачем рахунків на оплату на електронну адресу Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод".

З матеріалів справи вбачається, що рахунки на оплату надсилались Приватному акціонерному товариству "Вовчанський агрегатний завод" електронною поштою на адресу зазначену в договорі: :

07.02.2022 за січень 2022 року №№ 1829, 1830 від 07.02.2022 за електричну енергію та послуги з її передачі, з зазначенням кінцевої дати оплати-15.02.2022;

17.03.2022 на оплату боргу за січень 2022 року № 3696 від 17.03.2022 за електричну енергію; 17.03.2022 на оплату за лютий 2022 року №№ 3697, 3704 від 17.03.2022 за електричну енергію та послуги з її передачі;

14.04.2022 на оплату за березень 2022 року №№ 5295, 5296 від 14.04.2022 за електричну енергію та послуги з її передачі;

Отже, позивач правомірно визначив, що терміни для сплати остаточних рахунків сплинули 15.02.2022 за січень 2022 року, 25.03.2022 за лютий 2022 року, 22.04.2022 за березень 2022 року.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12.04.2017 у справі №3-1462гс16 підкреслив, що платежі встановлені ст.625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

Ураховуючи вищевикладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд встановив, що дані розрахунки є арифметично правильними, а тому суд задовольняє позов в цій частині.

З приводу позовної вимоги про стягнення суми втрат від інфляції в розмірі 228 868,77 грн колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" відповідач, вказує про завищення позивачем періодів заборгованості, оскільки останнім застосовано індекси інфляції до періодів, які відповідно до Методики розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання не повинні враховуватися.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат колегія суддів зазначає, що він містить належні суми заборгованості, періоди прострочення та індекси інфляції, що свідчить про його правомірність та законність стягнення відповідної суми, відповідно до Методики розрахунку інфляційних втрат.

Cудова колегія відхиляє доводи Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод", та тотожні висновки суду першої інстанції, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього, оскільки жодна законодавча норма не містить вимог щодо зобов`язань позивача надавати докази здійснення розрахунку індексу інфляції Держстатом та публікації Держстату величини індексу інфляції в офіційних періодичних виданнях.

Індекс інфляції є загальнодоступною інформацією, і позивачу при зверненні з позовною заявою, у разі заявлення вимог про стягнення інфляційних, достатньо здійснити відповідний розрахунок інфляційних у позові.

Індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур`єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними.

У позовній заяві позивачем зазначаються індекси інфляції за період лютий 2022 року - вересень 2022 року помісячно, з відповідним посиланням на сайт газети "Урядовий кур`єр", за посиланням: https://ukurier.gov.ua .

Аргументи Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" про неправильне визначення стороною періодів прострочення колегія суддів визнає необгрунтованими з підстав викладених вище.

Ураховуючи вищевикладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд встановив, що дані розрахунки є арифметично правильними, а тому суд задовольняє позов в цій частині.

Колегія суддів відхиляє доводи відповіда про існування форс-мажорних обставин, як підстави для звільнення особи від обовязку сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Як пояснює відповідач, через військову агресію РФ проти України, неоголошене повномасштабне збройне вторгнення на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств РФ, як наслідок фактичну окупацію міста Вовчанська та адміністративних і виробничих приміщень ПрАТ "ВАЗ", постійні обстріли, активні бойові дії, відключення світла, інтернету, мобільного зв`язку, починаючи з 24.02.2022 він на вимогу приписів законодавства вимушений був призупинити здійснення діяльності, а отже і здійснення платежів, у тому числі на користь позивача

На думку апелянта, суд в цілому не повинен застосовувати до нього штрафні санкції у вигляді 3% річних та інфляційних, оскільки з боку відповідача відсутня вина, яка є необхідною умовою для їх застосування.

Однак, судова колегія зазначає, що вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої статті 625 ЦК України, слід ураховувати особливість правової природи цієї відповідальності.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові, ці суми нараховуються незалежно від вини боржника.

Вказане правило ґрунтується на засадах справедливості й виходить із неприпустимості безпідставного збереження коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошового зобов`язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад унаслідок відсутності в боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних не є штрафними санкціями, входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, відтак, застосовуються незалежно від вини боржника.

Стосовно доводів відповідача про можливість зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти та інфляційні втрати, передбачені статтею 625 ЦКУкраїни, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто вони є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

За таких обставини, враховуючи, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, тоді як ст.ст. 551 ЦК України та 233 ГК України передбачена можливість зменшення виключно штрафних санкцій, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо можливості їх зменшення.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про нарахування 3% річних на суму основного боргу - 1 458 697,77 грн, починаючи з 15.10.2022 і до 20.01.2023, за такою формулою: [11 749,51 грн.] = [1 458 697,77 грн.] х [3%] / 100% х [98] / [365], відповідно до положення ч.10 ст. 238 ГПК України, щодо якої суд зазначає наступне.

Згідно до положень ч.10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

За змістом ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до приписів ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування ч. 10 ст. 238 ГПК України сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач позбавиться необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення. Такі проценти розрахує і стягне з них виконавець, що також передбачається і ч. ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

З метою позбавлення позивача необхідності звернення до суду з позовом про стягнення 3% річних, суд приходить до висновку, суд вважає за можливе задовольнити вимогу щодо нарахування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання починаючи з 15.10.2022 і до 20.01.2023 за формулою: [11 749,51 грн] = [1 458 697,77 грн] х [3%] / 100% х [98] / [365], де: [Сума боргу] - сума залишку простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] - проценти річних; [Кількість днів] - кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.129 ГПК України, відповідно до яких, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з положеннями п. 5 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, судовий збір, який сплачений при поданні позовної заяви у розмірі 25711,15грн, підлягає частковому поверненню, у зв`язку з закриттям провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 1 458 697,77 грн, на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, а інші витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат на правничу допомогу, варто зазначити таке.

Так, позивачем заявлено до стягнення з Відповідача 25000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, надану у суді першої інстанції.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З поданих позивачем доказів вбачається 03.05.2021 між Позивачем, як клієнтом, та адвокатом Гончаренко Наталією Андріївною, укладено договір по надання правової допомоги 16, строк якого було продовжено додатковими угодами №3 від 10.12.2021 та №20 від 02.12.2022, за змістом якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу клієнту, а саме, бути його представником і захищати його права та законні інтереси в усіх судових органах України (на всіх стадіях та усіх інстанціях) тощо, у відповідності до розділу 1 даного Договору.

Відповідно до п. 3.1.-3.4. Договору, юридичну допомогу, що надає Адвокат, Клієнт оплачує в гривнях, шляхом переказу винагороди за надану правову допомогу, в розмірі згідно додаткової угоди Сторін. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної Сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатом юридичної допомоги і її вартість. Сума, вказана в п. 3.1. даного Договору є гонораром Адвоката за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає.

Згідно п. 3.5. В акті приймання-передачі наданих послуг, сторони можуть визнати інший порядок оплати та/чи вартість юридичної допомоги. В цьому випадку сторони керуються умовами акту.

12.10.2022 сторони уклали додаткову угоду № 18 (а.с.72), відповідно до п. 1 якої Клієнт доручає Адвокатові надати правову (правничу) допомогу стосовно вирішення Клієнтом в господарському суді питання стягнення заборгованості з Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" за договором постачання електричної енергії споживачу (приєднання) №0705662 від 12.03.2021.

Розмір гонорару Адвоката за надання правової (правничої допомоги), зазначеної в п.1 даної додаткової угоди, за підготовку та ведення Адвокатом в судах справи, що стосується зазначеного в п.1 даної угоди спору, не підлягає зміні в залежності від обсягу послуг та витраченого Адвокатом часу, за домовленістю сторін складає 45 000,00 грн без ПДВ, у т.ч.: - у суді першої інстанції - 25 000,00 грн; - у суді апеляційної інстанції - 10 000,00 грн; - у суді касаційної інстанції - 10 000,00 грн. (п. 2 даної угоди до Договору).

Так, сторони п. 3 цієї Угоди передбачили, що при встановленні розміру гонорару Адвоката врахована складність справи, кваліфікація і досвід Адвоката, фінансовий стан Клієнта та інший істотні обставини.

Разом з наданим клопотанням (вх.№2387/23 від 01.02.2023) було надано акт приймання-передачі послуг №11 від 01.02.2023, який підписаний Адвокатом та Клієнтом, де зазначено, що загальна вартість наданих послуг становить 25 000,00грн без ПДВ за отримання Клієнтом таких юридичних послуг:

- 12.10.2022 - 14.10.2022 Аналіз документів, що стосуються спору, аналіз судової практики по аналогічних справах та збір доказів для формування правової позиції. Підготовка та складання позовної заяви про стягнення заборгованості, разом із повним пакетом документів, для направлення учасникам справи і пред`явлення до Господарського суду Харківської області;

- 09.11.2022 - Складання та подання до суду заяви про проведення засідання у справі №922/1823/22 без участі представника позиваСкладання та подання до суду клопотання про закриття підготовчого провадження у справі №922/1823/22 та проведення засідання без участі представника позивача. Направлення його учасникам справи;ча, долучення доказів. Направлення її учасникам справи;

- 23.11.2022 - Складання та подання до суду клопотання про закриття підготовчого провадження у справі №922/1823/22 та проведення засідання без участі представника позивача. Направлення його учасникам справи;

- 08.12.2022 - Складання та подання до суду клопотання про розгляд справи № 922/1823/22 без участі позивача, закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду;

- 20.12.2022 - Складання та подання до суду клопотання про розгляд справи № 922/1823/22 без участі позивача;

- 16.01.2023 - Складання та подання до суду клопотання про розгляд справи №922/1823/22 без участі позивача;

- 01.02.2023 - Складання та подання до суду клопотання про закриття провадження у справі № 922/1823/22 в частині стягнення основного боргу, розподіл судових витрат. Направлення його учасникам справи.

Таким чином з посиланням на зазначені обставини, Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача 25000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Зазначена позиція суду щодо застосування статті 129 ГПК України узгоджується із позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, та позицією касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 07.11.2019 у справі № 905/1785/18, від 18.11.2019 у справі №908/374/19, від 25.06.2019.

З матеріалів справи вбачається подання до суду апеляційної інстанції, як суду першої інстанції, Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" заперечення на розмір витрат на професійну правничу допомогу. У клопотанні відповідач просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, відмовивши в задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу..

Судом враховано, що предметом спору у даній справі є заборгованості за спожиту електричну енергію за три місяці (січень-березень 2022 року), а також наслідків їх несвоєчасного погашення у вигляді, інфляційних втрат та 3% річних.

З огляду на викладене, всупереч позиції Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок", колегія суддів не вбачає необхідність дослідження адвокатом значної кількості документів, проведення ним великої за обсягом аналітичної роботи та складних за своєю схемою математичних розрахунків, а також витрачання великого обсягу часу задля текстуального оформлення правової позиції.

Колегія суддів, детально проаналізувши всі докази, зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тощо, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

У ході проведення судового засідання представник Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" як до суду першої інстанції звернувся із заявою про відстрочення виконання рішення у даній справі за наслідками вирішення судового спору.

В якості обґрунтування усного клопотання Приватне акціонерне товариство "Вовчанський агрегатний завод" вказує про існування виняткових обставин, які можуть істотно ускладнити виконання рішення суду або зробити неможливим його виконання, й відповідно до положень статті 331 ГПК України є підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до статті 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

За змістом наведених норм, відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

При цьому, відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

В основу ухвали про надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду.

У зв`язку з тим, що відстрочка виконання рішення подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суду в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення необхідно враховувати закріплені в нормах матеріального права, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Зокрема, такими межами є встановлений частиною 5 статті 331 ГПК України максимальний річний строк надання відстрочення виконання рішення суду.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 року, відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співрозмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред`явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні виняткові обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, надання судом першої інстанції відстрочки виконання рішення повинна ґрунтуватися на обставинах справи, які носять виключний (надзвичайний) характер,що встановлені судом при дослідженні поданих сторонами належних, допустимих та достовірних доказів, враховуючи при цьому принципи розумності та справедливості, з врахування балансу інтересів сторін.

Визначальним фактором у вирішенні вказаного процесуального питання є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення. Крім того, повинні враховуватися інтереси обох сторін.

Господарський суд під час розгляду заяви про відстрочення виконання судового рішення враховує не лише можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не повинен допускати їх настання.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини.

На державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої у статті 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).

Подібний висновок наведено в постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання про відстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Колегія суддів зауважує, що відстрочка виконання рішення є правом суду.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів приймає до уваги пояснення відповідача, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який продовжено в подальшому. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" № 309 від 22.12.2022 вся територія Вовчанської міської територіальної громади ( UA0049419) на цей час належить до територій можливих бойових дій. Крім того, місто Вовчанськ, на території якого розташоване ПРАТ "Вовчанський агрегатний завод", від 24.02.2022 по 12.09.2022 було тимчасово окуповано та перебувало під фактичним контролем РФ. Юридичний факт окупації міста Вовчанська засвідчений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 "Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25.04.2022 ".

Відповідно до ч.2 статті 13 "Особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території" Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України": "Здійснення господарської діяльності юридичними особами місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України.

За поясненнями відповідача, з перших днів окупації міста його виробничі та адміністративні приміщення були захоплені військовими збройних сил російської федерації та членами незаконних збройних формувань, при цьому доступ до робочих місць, виробничих та адміністративних приміщень, первинних документів, комп`ютерної техніки з відповідним програмним забезпеченням для працівників підприємства був повністю заблокований. Фактично будь-яка діяльність підприємства була призупинена і використання електричної енергії було припинено з 24.02.2022 . Через тривалий час використовування приміщень підприємства військовими окупанта, необхідними були проведення робіт з розмінування об`єктів та місцевості, очищення територій від вибухових пристроїв, тощо. Упродовж окупації та фактичного перебування на території ПРАТ "Вовчанський агрегатний завод" окупаційних військ російської федерації, останніми нищились, пошкоджувались та розкрадались товарно-матеріальні цінності підприємства, зокрема комп`ютерна техніка з програмним забезпеченням, виробниче обладнання, автотранспорт, меблі, первинна документація тощо. Через постійні обстріли, які здійснюються збройними формуваннями російської федерації починаючи з середини вересня 2022 року численних пошкоджень і руйнувань зазнали адміністративні та виробничі приміщення підприємства, обладнання, автотранспорт, меблі, комп`ютерна техніка та документація. Для розслідування злочинів було подано відповідну заяву та органом Національної поліції розпочате досудове розслідування. Відповідно до Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження 0000698.

Суд апеляційної інстанції вважає, що негайне звернення стягнення на кошти і майно боржника у виконавчому провадженні хоча й може забезпечити виконання цього рішення, однак з великою вірогідністю не буде сприяти ефективному відновленню та може порушити господарську діяльність відповідача.

Ураховуючи понесені від військової агресії збитки та матеріальний стан, у якому опинилось підприємства відповідача, необхідність проведення ремонтних робіт об`єктів, зруйнованих внаслідок військової агресії, з метою дотримання балансу інтересів сторін, колегія суддів враховує як доводи відповідача, наведені у клопотанні про відстрочення виконання рішення суду на один рік, так і відповідні заперечення позивача, а відтак апеляційний суд вважає за можливе частково задовольнити відповідне клопотання відповідача та відстрочити виконання рішення суду строком на рік з дня його ухвалення, тобто до 12.06.2024.

З огляду на викладені обставини справи та приймаючи до уваги особливості та вид господарської діяльності відповідача, яка у даний час має стратегічно важливе значення для життєзабезпечення населення у постраждалих регіонах країни, наявність воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що наявність заборгованості відповідача зумовлена обставинами, які в сукупності є особливими, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вказує про наявність підстав для задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду.

При цьому, колегія суддів вважає, що дане відстрочення виконання рішення суду не порушить баланс інтересів сторін, оскільки підприємство відповідача з самого початку військової агресії знаходилися безпосередньо у зоні проведення активних воєнних дій, що є загальновідомим фактом, приміщенням відповідача завдана значна шкода, що підтверджується відповідними доказами, в той час, як позивачем не доведено погіршення його матеріального стану внаслідок неможливості негайного виконання рішення суду відповідачем.

Надання відстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, п. 74).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 року у справі "Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, тривалість виконання вісім місяців).

У справі, яка розглядається, відповідачем надано достатні докази та наведено переконливі аргументи, які свідчать, що його фінансовий стан і зазначені у клопотанні обставини ускладнюють негайне виконання рішення у цій справі з урахуванням соціально важливої діяльності та необхідності якнайшвидшого відновлення господарської діяльності відповідача в постраждалих районах.

За таких обставин, відстрочення виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, відновити нормальну господарську діяльність з метою забезпечення повного виконання рішення та погашення заборгованості перед позивачем.

Відстрочення виконання рішення суду до 12.06.2024 в повній мірі буде відповідати принципам справедливого судового розгляду в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За таких обставин, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" та апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" підлягають частковому задоволенню, рішення Господарського суду Харківської області від 02.02.2023 у справі №922/1823/22 скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок", стягнення з Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" на користь Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" суми 3% річних у розмірі 26 510,21 грн, суми втрат від інфляції у розмірі 228 868,77 грн, закриття провадження у справі в частині стягнення 1 458 697,77 грн основного боргу, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, зобов`язання органу (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду проводити нарахування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання починаючи з 15.10.2022 року і до 20.01.2023 року за формулою: [11 749,51 грн] = [1 458 697,77 грн] х [3%] / 100% х [98] / [365], де: [Сума боргу] - сума залишку простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] - проценти річних; [Кількість днів] - кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році, стягнення з Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" на користь Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" витрат на професійну правничу допомогу, надану у суді першої інстанції, в розмірі 5000,00 грн, витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3830,68 грн, витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 5149,54 грн, та відстрочення виконання рішення суду на один рік до 12.06.2024.

Керуючись ст.ст. 233, 240, 275, 277, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" та апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 02.02.2023 у справі №922/1823/22 скасувати повністю.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" (62504, Харківська область, Вовчанський район, м. Вовчанськ, вул. Пушкіна, буд. 2, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" (юридична адреса: 69039, м.Запоріжжя, бульвар Шевченка, буд.18; поштова адреса: 61001, м. Харків, а/с 11782; ) суму 3% річних у розмірі 26 510,21 грн, суму втрат від інфляції у розмірі 228 868,77 грн.

Закрити провадження у справі в частині стягнення 1 458 697,77 грн основного боргу, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду проводити нарахування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання починаючи з 15.10.2022 року і до 20.01.2023 року за формулою: [11 749,51 грн] = [1 458 697,77 грн] х [3%] / 100% х [98] / [365], де: [Сума боргу] - сума залишку простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] - проценти річних; [Кількість днів] - кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році.

Повернути Приватному акціонерному товариству "Енергетична компанія "Барвінок" (юридична адреса: 69039, м.Запоріжжя, бульвар Шевченка, буд.18; поштова адреса: 61001, м. Харків, а/с 11782; ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 21 880,46 грн, сплачений на підставі платіжного доручення від 13.10.2022 №1722.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" (62504, Харківська область, Вовчанський район, м. Вовчанськ, вул. Пушкіна, буд. 2, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" (юридична адреса: 69039, м.Запоріжжя, бульвар Шевченка, буд.18; поштова адреса: 61001, м. Харків, а/с 11782; ) витрати на професійну правничу допомогу, надану у суді першої інстанції, в розмірі 5000,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" (62504, Харківська область, Вовчанський район, м. Вовчанськ, вул. Пушкіна, буд. 2, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" (юридична адреса: 69039, м.Запоріжжя, бульвар Шевченка, буд.18; поштова адреса: 61001, м. Харків, а/с 11782; ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3830,68 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" (62504, Харківська область, Вовчанський район, м. Вовчанськ, вул. Пушкіна, буд. 2, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" (юридична адреса: 69039, м.Запоріжжя, бульвар Шевченка, буд.18; поштова адреса: 61001, м. Харків, а/с 11782; ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 5149,54 грн.

Відстрочити виконання рішення суду на один рік до 12.06.2024.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 22.06.2023.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.І. Склярук