ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2727/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

розглянув в порядку с письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АВАНГАРД-ОПТ

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.04.2023, проголошене о 15:57:35 суддею Бездолею Ю.С. у м. Одесі, повний текст якого складено 13.04.2023

у справі № 916/2727/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю РИФ

до скаржника

про стягнення 101591,71 грн. та

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «РИФ» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» про стягнення 101591,71 грн. боргу за договором поставки №243 від 15.06.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати за товар поставлений позивачем за договором поставки №243 від 15.06.2021.

Рішенням Господарського суду Одеської області позов задоволено повністю з підстав його обґрунтованості.

Відповідач не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою той факт, що відповідно до укладеного між сторонами договору поставки №243 від 15.06.2021, а саме п.7.3, покупець зобов`язаний оплачувати реалізований ним товар щотижня. Таким чином, на думку відповідача, посилання позивача на порушення відповідачем п.7.3 договору є безпідставним, так як позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач не здійснював оплату за реалізований ним товар. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що позивач не надав суду доказів щодо конкретної дати виникнення у відповідача зобов`язання з оплати поставленого товару, так само як і не надав доказів реалізації відповідачем отриманого від позивача товару.

Також скаржник стверджує, що судом першої інстанції неправомірно не враховано, що позивачем на підтвердження факту поставки товару надано три видаткові накладні на загальну суму 122 427,36 грн., водночас в матеріалах справи наявні платіжні доручення на суму 96 651,65 грн., отже залишок заборгованості за отриманий товар становить 25 775,71 грн.. Позивачем до матеріалів справи надано акти звіряння розрахунків не підписані відповідачем, а отже вони не підтверджують постачання товару на більшу суму ніж зазначена у наявних у справі видаткових накладних.

Позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи апелянта та зазначає, що подача до суду позову про стягнення заборгованості є обґрунтованою та не є передчасною, а доводи відповідача вірно оцінено судом першої інстанції, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні. Крім того, відповідач просить стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., понесені ним у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Копії ухвали суду апеляційної інстанції від 22.05.2023 про відкриття апеляційного провадження у даній справі згідно відомостей, які містяться на поштових повідомленнях були направлені апелянту та його адвокату 22.05.2023 року, проте підприємством поштового зв`язку невдалось їх вручити адресатам, у зв`язку з чим конверти з зазначеними процесуальними документами повернулись до суду з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання.

Частиною ч. 7 ст.120 ГПК України врегульовано, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суду про зміну свого місцезнаходження чи перебування під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про місце проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважаться врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Слід зазначити, що копія ухвали суду про відкриття апеляційного провадження направлялась апелянту за адресою, яка ним же зазначена в апеляційній скарзі, а саме: 73003, Херсонська область, Миколаївське шосе, буд. 6, а також на адресу його адвоката. Отже колегія суддів вважає, що апелянт повідомлявся судом належним чином про розгляд його апеляційної скарги.

Крім того, слід зазначити, що статтями 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" від 22.12.2005 № 3262-ІV, передбачено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Звернувшись до суду апеляційної інстанції з відповідною апеляційною скаргою, скаржник не був позбавлений можливості дізнатись в суді апеляційної інстанції про подальший перебіг питання щодо поданої ним апеляційної скарги та своєчасно ознайомитись з відповідною ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевірила в межах доводів та вимог апеляційної скарги правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права та прийшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2021 між ТОВ РИФ (постачальник) та ТОВ АВАНГАРД-ОПТ (покупець) укладений договір поставки №243, відповідно до якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець прийняти і сплатити товар, на умовах, визначених цим договором; найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна та загальна вартість товару, строки поставки узгоджуються сторонами окремо; підставою для бухгалтерського обліку господарської операції з поставки товару є первинний документ, а саме - видаткова накладна, сторони домовились, що первинний документ підтверджує здійснення господарської операції.

Відповідно до п.2.1 договору поставка товару здійснюється на підставі заявки покупця (в рамках специфікації), в якій повинно бути вказано: асортимент замовленого покупцем товару, його кількість та необхідний термін поставки.

Згідно з п.3.1 договору прийняття товару за асортиментом, кількістю і якістю відбувається покупцем згідно з супроводжувальними документами (видаткові накладні, а також документи, що засвідчують якість товару) на момент одержання товару від постачальника. Оригінали супроводжувальних документів постачальник передає покупцю разом із товаром.

За п.3.7 договору у випадку, коли частина товару не була реалізована протягом 90 днів з моменту отримання товару, покупець має право повернути його. Постачальник зобов`язаний протягом 14 календарних днів з моменту пред`явлення покупцем письмової вимоги, прийняти цей товар та/або замінити його. Постачальник зобов`язаний прийняти такий товар з одночасним оформленням відповідних товарно-супровідних документів.

У відповідності до п.4.1 договору обов`язок постачальника по передачі товару вважається виконаним в момент передачі товару покупцю, який визначається датою накладної.

Згідно з п.п. 7.1, 7.3, 7.4, 7.6 договору ціна товару визначається згідно специфікації (видаткової накладної) постачальника. Загальна вартість кожної партії товару вказується в видаткових накладних постачальником. Покупець зобов`язаний оплачувати реалізований ним товар щотижня. Оплата товару здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у розділі 12 даного договору. Датою оплати вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника або інший рахунок, вказаний постачальником.

За п.11.5 договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022. Договір підлягає автоматичній пролонгації на кожний наступний календарний рік у випадку, якщо жодна із сторін не відмовиться письмово від пролонгації не менше ніж за 14 (чотирнадцять) днів до дати закінчення договору.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору ним було поставлено відповідачу товар на загальну суму 198 243,36 грн. згідно до видаткових накладних: №2536 від 27.07.2021 на суму 28 922,40 грн., №2965 від 31.08.2021 на суму 21 252 грн., №3399 від 28.09.2021 на суму 25 641,60 грн., №3831 від 02.11.2021 на суму 42 954,48 грн.; №4815 від 20.12.2021 на суму 37 683,84 грн.; №536 від 08.02.2022 на суму 41 789,04 грн..

Матеріали справи містять підписану сторонами специфікацію до договору поставки №243 від 15.06.2021, підписані з обох сторін видаткові накладні: №3831 від 02.11.2021 на суму 42954,48 грн.; №4815 від 20.12.2021 на суму 37683,84 грн.; №536 від 08.02.2022 на суму 41789,04 грн.; товарно-транспортні накладні: №3831 від 02.11.2021; №4815 від 20.12.2021; №536 від 08.02.2022 та платіжні доручення про сплату відповідачем на користь позивача грошових коштів за договором №243 від 15.06.2021 у розмірі 96 651,65 грн.

Підставою для звернення позивача до суду з даним позовом є неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №243 від 15.06.2021, а саме: часткова несплата відповідачем поставленого товару за видатковою накладною №3831 від 02.11.2021 та несплата відповідачем поставленого товару за видатковими накладними №4815 від 20.12.2021, №536 від 08.02.2022 у загальній сумі 101591,71 грн.

Правовідносини сторін регулюються наступними нормами права.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частинами 1, 2 ст.712 ЦК за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо не встановлено інше.

Згідно зі ст. 662 ЦК продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 664 ЦК товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно з ст.689 ЦК покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В свою чергу частини 1-3 статті 692 ЦК України передбачають, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не повністю розрахувався за поставлений йому позивачем товар, зокрема в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем суми заборгованості у розмірі 101 591,71 грн., у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог.

Що ж стосується доводів апелянта про ненадання позивачем доказів того, що відповідач не здійснював оплату за реалізований ним товар та на не надання позивачем до суду доказів щодо конкретної дати виникнення у відповідача зобов`язання з оплати поставленого товару та доказів реалізації відповідачем отриманого від позивача товару, то вони колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки як вірно встановив суд першої інстанції за умовами укладеного договору у відповідача виник обов`язок оплати товару, і ним не спростовано факт отримання ним товару, а також не надано доказів сплати його вартості у повному обсязі, а положення п.7.3 договору стосовно того, що покупець зобов`язаний оплачувати реалізований ним товар щотижня, не створює підстав вважати, що обов`язковою умовою оплати отриманого товару є його реалізація відповідачем.

Доводи апелянта про те, що позивачем на підтвердження факту поставки товару надано три видаткові накладні на загальну суму 122 427,36 грн., водночас в матеріалах справи наявні платіжні доручення на суму 96 651,65 грн., таким чином залишок заборгованості за отриманий товар становить 25 775,71 грн., колегією суддів відхиляються, оскільки відповідні оплати буди здійсненні відповідачем на оплату товару, поставленого за іншими видатковими накладними, а саме: №2536 від 27.07.2021 на суму 28 922,40 грн., №2965 від 31.08.2021 на суму 21 252 грн. та №3399 від 28.09.2021 на суму 42 954,48 грн. і хоча вони відсутні в матеріалах справи, означене жодним чином не спростовує наявність заборгованості відповідача за наданими позивачем накладними.

Таким чином, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, а тому не можуть бути підставою для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів залишає апеляційну скаргу ТОВАВАНГАРД-ОПТ без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 03.04.2023 у справі №916/2727/22- без змін.

Розглянувши заяву представника позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За положеннями ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Крім того, п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За положеннями ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 18.12.2018 р. у справі №910/4881/18).

Заяви про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката від відповідача не надходило.

Відповідно до ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Приймаючи до уваги те, що представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу зробив заяву стосовно стягнення з відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу та надав відповідні докази, колегія суддів зазначає про дотримання строків подання вказаної заяви, встановлених ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

На підтвердження надання правової допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №520/9408/18).

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача - адвокатом Герман М.М. до відзиву додано:

- копію ордеру на надання правничої (правової допомоги) серія АЕ №1201489 від 23.05.2023.

- копію Договору про надання правничої допомоги №01-23-05/23 від 23.05.2022;

- копію рахунку фактури №53/23 від 23.05.2023 на суму 15 000 грн.;

- копію платіжної інструкції №5271 від 23.05.2023 на суму 15 000 грн.

З Договору про надання правничої допомоги №01-23-05/23 від 23.05.2022 (далі Договір) вбачається, що його укладено ТОВ «РИФ» (далі Замовник) та Адвокатським бюро «Герман і партнери» в особі Голови бюро Герман М.М..

Розділом 1 договору передбачено, що замовник доручає, а виконавець бере на саме обов`язок здійснювати правовий захист інтересів замовника у Південно-західному апеляційному господарському суді у справі ТОВ «РИФ» до ТОВ АВАНГАРД-ОПТ» про стягнення заборгованості. Послуги надаються адвокатом Герман М.М., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4898, видане Київською міською кваліфікаційно-дісциплінарною комісією адвокатури 27.03.2012.

Пунктом 3.2 договору, сторони передбачили, що вартість послуг з ведення справи в суді апеляційної інстанції становить 15 000 грн. без ПДВ.

Згідно п. 3.3 договору, замовник здійснює попередню оплату у розмірі 15 000грн. без ПДВ вартості послуг, які надаються за цим договором, протягом двох днів з моменту укладання договору, в якості попередньої оплати.

Відповідно до платіжної інструкції №5271 від 23.05.2023 на суму 15 000 грн. ТОВ «РИФ» сплачено Адвокатському бюро «Герман і партнери» 15 000 грн.

Таким чином, загальна вартість наданої правової допомоги становить 15 000 грн.

Отже, колегія суддів зазначає, що позивачем надано належні докази в підтвердження його витрат на оплату послуг адвоката, при цьому як вже зазначалось, від відповідача заперечення проти заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу не надходило.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові втрати апелянта, пов`язані з апеляційним розглядом справи, відповідно до правил ст. 129 ГПК України не відшкодовуються.

На підставі ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АВАНГАРД-ОПТ залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 03.04.2023 у справі №916/2727/22 без змін.

2. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю РИФ про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АВАНГАРД-ОПТ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РИФ 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ з зазначенням повних реквізитів сторін.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено 23.06.2023 о 10.00

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Савицький Я.Ф.