ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2023 р. Справа№ 910/8349/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Остапенка О.М.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

за участю представника ОСОБА_1 адвоката Антонець Л.С.,

представника Головного управління ДПС у м. Києві Іващенка Д.А.,

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепличне", ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 22.03.2023 (повний текст складено 23.03.2023, суддя Мандичев Д.В.)

у справі № 910/8349/22

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіпромтек"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" (код 40132375)

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі № 910/8349/22 визнано кредитором по відношенню до боржника:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Медіпромтек" з грошовими вимогами на суму 1163458,31 грн, з яких 88272,00 грн - вимоги першої черги, 1041222,32 грн - вимоги четвертої черги, 33963,99 грн - вимоги шостої черги;

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Ефективні інвестиції" з грошовими вимогами на суму 34943,69 грн, з яких 4962,00 грн - вимоги першої черги, 29981,69 грн - вимоги четвертої черги;

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Енергія України" з грошовими вимогами на суму 101746,49 грн, з яких 4962,00 грн - вимоги першої черги, 96784,49 грн - вимоги четвертої черги;

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепличне" з грошовими вимогами на суму 315952,54 грн, з яких 4962,00 грн - вимоги першої черги, 310990,54 грн - вимоги четвертої черги;

ОСОБА_1 з грошовими вимогами на суму 463516,93 грн, з яких 4962,00 грн - вимоги першої черги, 458554,93 грн - вимоги четвертої черги;

Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України з грошовими вимогами на суму 413385,40 грн, з яких 4962,00 грн - вимоги першої черги, 371294,00 грн - вимоги третьої черги, 37129,40 грн - вимоги шостої черги.

Відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Тепличне" у визнанні кредитором боржника на суму 69825,11 грн.

Відмовлено ОСОБА_1 у визнанні кредитором боржника на суму 102797,37 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепличне" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 в частині відмови в задоволенні грошових вимог ТОВ "Тепличне" в сумі 69825,11 грн і ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги ТОВ "Тепличне" в повному розмірі, а саме 385777,65 грн; скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 в частині задоволення грошових вимог Головного управління ДПС у м. Києві в сумі 413385,40 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити Головному управлінню ДПС у м. Києві у задоволенні грошових вимог.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепличне", розгляд справи № 910/8349/22 призначено на 30.05.2023.

Також, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 в частині відмови в задоволенні грошових вимог в сумі 102797,37 грн і ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі в розмірі 566314,30 грн; скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 в частині визнання кредитором Головне управління ДПС у м. Києві з грошовими вимогами в сумі 413385,40 грн і ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у визнанні грошових вимог Головного управління ДПС у м. Києві, судові витрати за апеляційною скаргою покласти на боржника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , розгляд справи № 910/8349/22 призначено на 30.05.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 відкладено розгляд справи на 20.06.2023.

В судовому засіданні 20.06.2023 була оголошена перерва до 27.06.2023.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарги не підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

За визначеннями ст. 1 КУзПБ грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України;

кредитор - юридична або фізична особа, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника;

забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника;

конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника;

поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які мають підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення"; визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіпромтек" до боржника у розмірі 791 450,78 грн (783371,76 грн - основне зобов`язання, 8079,02 грн - штрафні санкції); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Бандуристого Руслана Сергійовича.

03.11.2022 оприлюднене оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення".

Як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у справі про банкрутство до суду у цій справі надійшли заяви з вимогами до боржника від:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіпромтек" з грошовими вимогами на суму 283735,53 грн;

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ефективні інвестиції" з грошовими вимогами на суму 29981,69 грн;

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Енергія України" з грошовими вимогами на суму 96784,49 грн;

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепличне" з грошовими вимогами на суму 385777,65 грн;

- ОСОБА_1 з грошовими вимогами на суму 561352,30 грн;

- Головного управління ДПС у м. Києві з грошовими вимогами на суму 408423,40 грн.

Ухвалою попереднього засідання від 22.03.2023 визнано кредитором у справі № 910/8349/22 по відношенню до боржника, окрім інших:

Головне управління ДПС у м. Києві з грошовими вимогами на суму 413385,40 грн, з яких 4962,00 грн - вимоги першої черги, 371294,00 грн - вимоги третьої черги, 37129,40 грн - вимоги шостої черги;

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепличне" з грошовими вимогами на суму 315952,54 грн, з яких 4962,00 грн - вимоги першої черги, 310990,54 грн - вимоги четвертої черги;

ОСОБА_1 з грошовими вимогами на суму 463516,93 грн, з яких 4962,00 грн - вимоги першої черги, 458554,93 грн - вимоги четвертої черги;

відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Тепличне" у визнанні кредитором боржника на суму 69825,11 грн;

відмовлено ОСОБА_1 у визнанні кредитором боржника на суму 102797,37 грн.

Грошові вимоги вказаних кредиторів є предметом апеляційного розгляду даної справи.

Із заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепличне" слідує, що у боржника існує заборгованість у сумі 266550 грн, яка виникла за умовами укладеного 18.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепличне" (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" (позичальник) Договору про надання поворотної фінансової допомоги №ФЗ-18/12/12-19 (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Згідно з п. 1.2 Договору поворотна фінансова допомога - сума грошових коштів в національній валюті України - гривні, що надійшла позичальнику в користування за цим Договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами. Поворотна фінансова допомога є обов`язковою до повернення в строки, вказані в п. 3.1. цього Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору поворотна фінансова допомога надається загальною сумою 450 000,00 грн. без ПДВ.

У пункті 2.3. Договору вказано, що поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.

Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю поворотну фінансову допомогу на вимогу позикодавця (пункт 3.1 Договору).

За положеннями пункту 4.1. Договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним Договором відповідно до чинного законодавства України.

На виконання умов Договору ТОВ "Тепличне" перерахувало на рахунок боржника поворотну фінансову допомогу у розмірі 450000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №101 від 18.12.2019.

01.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепличне" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" з вимогою № 20201201-1 про повернення наданої поворотної фінансової допомоги у строк до 31.12.2020 (включно).

Боржник повернув Товариству з обмеженою відповідальністю "Тепличне" частину поворотної фінансової допомоги в сумі 183450 грн, що підтверджується платіжним дорученням №167 від 29.12.2020.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами був укладений договір позики, що визначений ст. 1046 Цивільного кодексу України, а відтак підлягають до визнання грошові вимоги за ним в розмірі 266550 грн, тобто в сумі неповернутої позики.

Крім того, кредитор нарахував на суму основного боргу за Договором та заявив до визнання три проценти річних у сумі 14 700,42 грн та інфляційні втрати в розмірі 99 565,23 грн за період з 01.01.2021 до 02.11.2022.

Суд першої інстанції, здійснивши арифметичний перерахунок, дійшов висновку про визнання нарахованих кредитором інфляційних втрат у розмірі 35 261 грн та трьох процентів річних у сумі 9179,54 грн, оскільки відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепличне" зводяться до того, що суд першої інстанції помилково ототожнив укладений між сторонами Договір із договором про надання кредиту (позики) та неправомірно застосував пункт 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, зменшивши вимоги з нарахувань відповідно до ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, оскільки як було зазначено вище, укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором позики, що визначений ст. 1046 Цивільного кодексу України та за яким грошові кошти можуть надаватись безпроцентно відповідно до ст. 1048 ЦК України, якщо це сторони прямо визначили у договорі позики.

У п. 2.3 Договору сторони узгодили, що поворотна фінансова допомога надається позичальникові на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується. Відтак, сторони узгодили, що Договір є безпроцентним.

При цьому, норма пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України не пов`язує звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, із наявністю у договорі позики умов про сплату процентів за користування позикою або надання позики на умовах безпроцентності. Згадана норма застосовується до всіх договорів позики, по яких наступило прострочення позичальника у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на Договір про надання поворотної фінансової допомоги від 18.12.2019 №ФЗ-18/12/12-19 розповсюджується дія пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.

Із заяви ОСОБА_1 слідує, що у боржника існує заборгованість у сумі 400000 грн, яка виникла за умовами укладеного 29.04.2020 між ОСОБА_1 (позикодавець) та боржником (позичальник) Договору про надання поворотної фінансової допомоги (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Згідно з п. 1.2 Договору поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків в користування за Договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Відповідно до п. 2.2. Договору поворотна фінансова допомога надається загальною сумою 500 000,00 грн. без ПДВ.

У пункті 2.3. Договору вказано, що поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.

Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню позикодавцю в термін до 31.12.2020 (пункт 3.1 Договору).

За положеннями пункту 4.1. Договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним Договором відповідно до чинного законодавства України.

06.07.2020 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до якої сторони домовилися збільшити розмір поворотної фінансової допомоги до 2000000 грн, про що внесені зміни в пункту 2.2 договору.

Надалі, 16.07.2020 сторонами укладено додаткову угоду № 2 до Договору щодо збільшення розміру поворотної фінансової допомоги до 4000000 грн, про що внесені зміни в пункту 2.2 договору.

01.09.2020 укладено додаткову угоду № 3 до Договору, в якій серед іншого погоджено внесення змін до п. 3.1 договору щодо строку повернення поворотної фінансової допомоги в термін до 29.12.2021 включно.

На виконання умов Договору ОСОБА_1 перерахував на рахунок боржника поворотну фінансову допомогу у розмірі 3860000 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Боржник поворотну фінансову допомогу в установлені договором строки в повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 400000 грн.

Крім того, 29.07.2022 між ОСОБА_1 (новий кредитор) та ОСОБА_2 (первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор здійснює відступлення (передає) право вимоги, а новий кредитор набуває (приймає) право вимоги виконання зобов`язань за договором поворотної фінансової допомоги (позики) № ФЗ 13/02 від 13.02.2018 до боржника ТОВ "Гіпромашзбагачення".

Відповідно до пункту 1.3 договору загальний розмір вимог, що відступається за цим договором, становить 51862,20 грн, що складається з: основного боргу в розмірі 36098,52 грн, інфляційного збільшення суми основного боргу (згідно ст. 625 ЦК) за період прострочення його повернення з 12.02.2020 по 28.07.2022 у розмірі 13101,94 грн, 3% річних (згідно ст. 625 ЦК) за період прострочення повернення суми основного боргу у розмірі 2661,74 грн.

Згідно з пунктами 1.4, 3.2.1 договору право вимоги підтверджується договором поворотної фінансової допомоги (позики) № ФЗ 13/02 від 13.02.2018 року та квитанціями до прибуткових касових ордерів: № 1 від 13.02.18, № 2 від 19.03.18, № 3 від 12.04.18, № 4 від 10.05.18, № 5 від 22.05.18, № 6 від 12.06.18, №7 від 19.06.18, № 8 від 08.08.18, № 9 від 10.09.18, № 10 від 07.11.18, № 11 від 10.12.18, № 1 від 10.01.19, № 2 від 13.02.19, № 3 від 09.04.19, № 4 від 22.04.19, № 5 від 06.06.19, № 6 від 19.07.19.

Також, 29.07.2022 боржником оформлено повідомлення про згоду на відступлення права вимоги за договором поворотної фінансової допомоги (позики) № ФЗ 13/02 від 13.02.2018.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ст. 517 ЦК України).

Отже, належить погодитись з судом першої інстанції, що на підставі Договору відступлення права вимоги від 29.07.2022 ОСОБА_1 набув право грошової вимоги до боржника за Договором поворотної фінансової допомоги (позики) № ФЗ 13/02 від 13.02.2018 на суму 51862,20 грн.

Відповідно до умов Договору поворотної фінансової допомоги (позики) № ФЗ 13/02 від 13.02.2018, укладеного між ОСОБА_2 (позикодавець) та боржником (позичальник), поворотна фінансова допомога надається загальною сумою 36098,52 грн.

У пункті 2.3. Договору вказано, що поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.

Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню позикодавцю в термін до 11.02.2020 (пункт 3.1 Договору).

За положеннями пункту 4.1. Договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним Договором відповідно до чинного законодавства України.

До матеріалів справи надані копії прибуткових касових ордерів: № 1 від 13.02.18, № 2 від 19.03.18, № 3 від 12.04.18, № 4 від 10.05.18, № 5 від 22.05.18, № 6 від 12.06.18, №7 від 19.06.18, № 8 від 08.08.18, № 9 від 10.09.18, № 10 від 07.11.18, № 11 від 10.12.18, № 1 від 10.01.19, № 2 від 13.02.19, № 3 від 09.04.19, № 4 від 22.04.19, № 5 від 06.06.19, № 6 від 19.07.19 щодо надання поворотної фінансової допомоги за Договором № ФЗ 13/02 від 13.02.2018.

01.08.2022 боржник отримав повідомлення № 1 про заміну кредитора за договором поворотної фінансової допомоги (позики) № ФЗ 13/02 від 13.02.2018 відповідно до відмітки на такому повідомленні.

У подальшому, ОСОБА_1 та боржником складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків за період квітень 2020 року - серпень 2022 року, відповідно до якого заборгованість на користь ОСОБА_1 становить 400000 грн за Договором, та 36098,52 грн за Договором від 29.07.2022.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами були укладені договори позики, що визначені ст. 1046 Цивільного кодексу України, а відтак підлягають до визнання грошові вимоги за ним в розмірі 436098,52 грн, тобто в сумі неповернутої позики.

Кредитор на суму основного боргу за Договором та заявив до визнання інфляційні втрати в розмірі 99 396,95 грн та 10093,15 грн три проценти річних за період з 30.12.2021 до 01.11.2022.

Крім того, за Договором поворотної фінансової допомоги (позики) № ФЗ 13/02 від 13.02.2018 ОСОБА_1 відступлено право вимоги на нараховані на суму боргу 36098,52 грн інфляційні втрати в розмірі 13101,94 грн та три проценти річних у сумі 2661,74 грн. за період з 12.02.2020 по 28.07.2022.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 аналогічні доводам апеляційної скарги ТОВ "Тепличне" в частині застосування пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України та зменшення грошових вимог до боржника з нарахувань відповідно до ст. 625 ЦК України.

Позаяк правовідносини ОСОБА_1 із боржником також ґрунтуються на договорах безпроцентної позики, то колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення грошових вимог на суму 102797,37 грн, що складаються із нарахувань за несвоєчасне повернення суми позики відповідно до ст. 625 ЦК України.

За вказаних обставин справи, колегія суддів доходить висновку про законність та обґрунтованість ухвали попереднього засідання в частині грошових вимог ОСОБА_1 та ТОВ "Тепличне", у зв`язку з чим належить відхилити апеляційні скарги та залишити оскаржувану ухвалу без змін в цій частині.

Разом з тим, доводи апеляційних скарг в частині грошових вимог Головного управління ДПС у м. Києві на суму 413385,40 грн зводяться до того, що заявлені грошові вимоги ґрунтуються на податковому повідомленні-рішенні про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, яке станом на дату звернення податкового органу є неузгодженим, оскільки відповідне рішення оскаржене до адміністративного суду.

Місцевий господарський суд, визнаючи грошові вимоги Головного управління ДПС у м. Києві, що ґрунтуються на неузгодженому податковому зобов`язанні, послався на правові позиції, що викладені у постанові Верховного Суду України від 21.04.2015 у справі № 21-91а15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 904/1693/19.

При цьому, суд першої інстанції фактично вирішив по суті питання законності податкового повідомлення-рішення від 14.07.2021 № 4, яким було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у загальній сумі 371294 грн та застосовано штраф в сумі 37129,40 грн, встановивши склад податкового правопорушення боржника та наявність підстав для застосування відповідальності за його вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи, заява Головного управління ДПС у м. Києві з грошовими вимогами до боржника обґрунтована тим, що за Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" обліковуються неузгоджені та несплачені грошові зобов`язання на загальну суму 408423,40 грн з податку на додану вартість, в тому числі, 371294,00 грн основного зобов`язання (встановленого контролюючим органом завищення бюджетного відшкодування з ПДВ) та 37129,40 грн штрафної санкції, визначені платнику за податковим повідомленням-рішенням (форма "В1) № 4 від 14.07.2021.

Заперечуючи проти заявлених контролюючим органом вимог, боржник повідомив суд, що оскаржив податкове повідомлення-рішення № 4 від 14.07.2021 у судовому порядку та ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.08.2021 відкрито провадження у справі № 640/21404/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.07.2021 № 4, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у загальній сумі 371294,00 грн та застосовано штраф в сумі 37129,40 грн.

Оскільки рішення у справі № 640/21404/21 не прийняте, податкове зобов`язання, що визначене податковим повідомленням-рішенням № 4 від 14.07.2021 є неузгодженим.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Тобто, господарський суд не наділений компетенцією в межах справи про банкрутство вирішувати спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України. Такі спори віднесені до компетенції адміністративних судів відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження).

Виходячи із спеціальних норм КУзПБ на господарський суд покладено обов`язок надавати правовий аналіз заявлених кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

Тобто, кредитори, заявляючи вимоги до боржника, повинні довести свої грошові вимоги виключно відповідними документами (рішеннями суду, відповідями на претензію, договорами, первинними бухгалтерськими документами, актами звірок, накладними та ін.), тобто, грошові зобов`язання повинні бути встановлені як за розміром, так і за суттю.

Докази, на яких ґрунтуються грошові вимоги кредитора, повинні надавати право кредитору на звернення до боржника з грошовими вимогами у встановленому чинним законодавством порядку.

У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору.

Тобто, в даному випадку, господарському суду належить з`ясувати чи має боржник обов`язок зі сплати податкового зобов`язання, що визначене податковим повідомленням-рішенням № 4 від 14.07.2021, чи набуло таке податкове зобов`язання статусу податкового боргу та чи підтверджене таке зобов`язання відповідним судовим рішенням тощо.

Оскільки, згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

П. 54.3 ст. 54 ПК України визначає, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.

П. 56.18 ст. 56 ПК України визначає, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

П. 57.3 ст. 57 ПК України встановлює, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Тобто, обов`язок платника податків щодо сплати узгодженого грошового зобов`язання визначеного контролюючим органом наступає протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

В даному випадку, визначене податковим органом грошове зобов`язання є неузгодженим, що не заперечується сторонами, тобто обов`язок з його сплати у боржника відсутній до моменту його узгодження - вирішення по суті адміністративного спору у справі про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення № 4 від 14.07.2021, чи закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду тощо.

Позаяк лише узгоджене зобов`язання, набувши статусу податкового боргу після настання моменту його сплати, надає податковому органу можливість здійснення заходів щодо стягнення суми такого зобов`язання, в тому числі і звернення у господарський суд із грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим висновки суду першої інстанції із посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 904/1693/19 щодо можливості заявлення грошових вимог до боржника, які грунтуються на податкових зобов`язань, які є неузгодженими, оскільки у вказаній справі спірні правовідносини стосуються виникнення податкової заборгованості відповідно до поданої боржником податкової декларації (самостійно визначеного податкового зобов`язання) або за умов визначення контролюючим органом такого податкового зобов`язання та за відсутності судового рішення про стягнення спірних сум податкового боргу юрисдикційними органами. Висновки Великої Палати зроблені з аналізу положень статей 23-25 Закону про банкрутство, чинного на момент відкриття провадження у цій справі, тобто станом на 7 травня 2019 року та до введення в дію КУзПБ, про те, що податковий орган, так само як і інші конкурсні кредитори, повинен подати до господарського суду вимоги до боржника щодо його грошових зобов`язань по сплаті податків і зборів, що виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство разом з документами, що ці зобов`язання підтверджують, а господарський суд зобов`язаний розглянути всі вимоги та заперечення проти них на підставі поданих кредитором і боржником документів, оцінити правомірність цих вимог незалежно від наявності в адміністративному суді спору щодо неузгодженого податкового зобов`язання, з якого сформована кредиторська вимога податкового органу.

Аналогічно безпідставним є посилання суду першої інстанції на правову позицію у постанові Верховного Суду України від 21.04.2015 у справі № 21-91а15, а саме про те, що оспорення боржником в окремому судовому провадженні вимоги кредитора, зокрема заборгованості зі сплати штрафних санкцій та нарахованої пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхових внесків, до порушення провадження у справі про банкрутство за заявою іншого (ініціюючого) кредитора (кредиторів), не звільняє кредитора, вимога якого оспорена, від обов`язку подати до господарського суду заяву про визнання і включення вимоги до реєстру вимог кредиторів.

Такий висновок ґрунтується виключно на нормах статті 14 Закону про банкрутство, в редакції чинній до 19.01.2013, та не стосується податкових зобов`язань платника податку, зокрема, неузгодженого чи неузгодженого. Слід зазначити, що касаційний суд враховував, що заявлення вимог конкурсних кредиторів після закінчення строку, встановленого для їх подання або незаявлення їх взагалі, тягне наслідки, передбачені частиною другою статті 14 Закону про банкрутство - такі вимоги не розглядаються судом та вважаються погашеними.

Втім, із введенням в дію КУзПБ, пропущення строку для заявлення вимог конкурсних кредиторів має наслідком втрату кредитором права вирішального голосу на зборах кредиторів, а вимоги такого кредитора, в разі їх обґрунтованості мають бути визнані судом після проведення попереднього засідання, і підлягають задоволенню в порядку черговості, визначеної ст. 64 Кодексу, тобто в загальному порядку на рівні з вимогами інших кредиторів.

Відтак, контролюючий орган, навіть в разі пропуску строку, встановленого для заявлення конкурсних вимог у справі про банкрутство, не втрачає своє право отримати їх задоволення під час процедур банкрутства, що передбачені КУзПБ.

Одночасно, визнання вимог податкового органу, незаконність яких може бути встановлена адміністративним судом, призведе до безпідставної участі кредитора у зборах/комітеті кредиторів із правом вирішального голосу щодо процедур банкрутства, необхідності перегляду ухвали попереднього засідання за нововиявленими обставинами, тобто існує загроза порушення прав інших кредиторів та не відповідатиме принципу рівності сторін при розгляді даної справи про банкрутство.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування ухвали попереднього засідання в частині грошових вимог Головного управління ДПС у м. Києві, оскілки такі вимоги ґрунтуються на неузгодженому податковому зобов`язанні, належить прийняти в цій частині нове рішення та відмовити у визнанні грошових вимог Головного управління ДПС у м. Києві на суму 413385,40 грн.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи скаржників частково знайшли своє підтвердження, то апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 269, п. 1, 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепличне" задовольнити частково.

2.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

3.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі № 910/8349/22 скасувати в частині грошових вимог Головного управління ДПС у м. Києві на суму 413385,40 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Відмовити у визнанні грошових вимог Головного управління ДПС у м. Києві на суму 413385,40 грн.

4.Залишити без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі № 910/8349/22 в частині грошових вимог ОСОБА_1 та грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепличне".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений та підписаний 28.06.2023.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко