РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2023Справа № 910/1245/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Фізичної особи-підприємця Кирієнко Анни Юріївни

до Фізичної особи-підприємця Ісаєва Євгена В`ячеславовича

про стягнення 46 891,72 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Кирієнко Анна Юріївна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Ісаєва Євгена В`ячеславовича про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та індексу інфляції (інфляційних втрат) за Договором суборенди № 317-02-21 від 16.02.2021 року.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 13.02.2023 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановив строк учасникам справи для реалізації процесуальних прав.

08.03.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на неможливість здійснення господарської діяльності в орендованому приміщенні у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин спричинених військовою агресією російської федерації. Також посилався, що він листом від 04.05.2022 повідомив позивача про розірвання договору з 14.05.2022 на підставі п. 28.6 договору.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.02.2021 між позивачем (Суборендар) та відповідачем (Суборендар 1) був укладений Договір Суборенди № 317-02-21, відповідно до якого Суборендар передає Суборендарю 1 в тимчасове платне користування приміщення на мінус першому поверсі, загальною площею 105 кв.м., яке знаходиться в будівлі торгового центру, розташованого за адресою: Київська область, Бучанський район (в минулому Києво-Святошинський район), с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Петропавлівська, будинок 6, а Суборендар 1 приймає приміщення та зобов`язується, своєчасно оплачувати користування приміщенням та повернути його на умовах, визначених договором.

Відповідно до пункту 8.5. Договору Суборендар 1 взяв на себе зобов`язання сплачувати Орендну плату авансом, не пізніше 25-го числа календарного місяця, що передує оплачуваному календарному місяцю. У випадку, якщо 25-те число календарного місяця припадає на неробочий день, то Суборендарі зобов`язався здійснити платіж не пізніше останнього робочого дня перед датою платежу. При цьому датою платежу вважається дата зарахування грошових коштів на відповідний поточний розрахунковий рахунок Суборендаря.

Пункт 9.2. Договору визначає, що Суборендарі зобов`язаний компенсувати Суборендареві вартість використаних в приміщенні комунальних послуг не пізніше 10-го числа календарного місяця, наступного за оплачуваним, на підставі виставлених Суборендарем рахунків (дата платежу).

Згідно умов пункту 9.4. Договору плата за обслуговування сплачується суборендарем 1 не пізніше 10-го числа календарного місяця, наступного за оплачуваним, на підставі виставлених Суборендарем рахунків (Дата платежу).

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором суборенди (піднайму) та підставою для виконання між сторонами взаємних прав та обов`язків.

Згідно вимог ч. 3 ст. 774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами частини першої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною першою статті 286 Господарського кодексу України також визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що за актом передачі приміщень від 01.03.2021 позивачем передано, а відповідачем прийнято у користування майно передбачене договором.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач з квітня 2022 року припинив виконання взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного внесення передбачених договором платежів (орендної плати, плати за обслуговування об`єкту оренди та відшкодування вартості використаних комунальних послуг).

04.05.2022 відповідач направив позивачу лист щодо неспроможності сплачувати орендну плату по договору в наслідок військової агресії російської федерації проти України та просив розірвати договір. Також вказав, що з 05.05.2022 орендована площа буде звільнена.

У відповідь на вказаний лист позивач листом № 12/05-1 від 12.05.2022р. повідомив відповідачу чому до зазначених взаємовідносин не застосовується спрощена процедура розірвання Договору в наслідок дії форс-мажорних обставин, що викладена в п. 28.6 Договору, оскільки факт настання форс-мажорних обставин не був відповідачем належним чином підтверджений Сертифікатом ТПП, як то передбачає договір та Стаття 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", зокрема відповідачем не було належним чином підтверджено, що неможливість виконання останнім своїх зобов`язань по оплаті платежів передбачених Договором напряму пов`язано з настанням таких форс-мажорних обставин, тобто відсутній причинно-наслідковий зв`язок між неможливістю виконувати зобов`язання та обставинами непереборної сили на які посилається відповідач. Також позивач у вказаному листі запропонував відповідачу укласти додаткову угоду про дострокове припинення дії Договору з 16.05.2022р.

Відповіді відповідача на вказаний лист матеріали справи не містять.

Згідно умов п. 34.3 договору суборендар має право відмовитися від цього договору і вимагати повернення приміщення, якщо суборендар 1 не виконує та/або не належним чином виконує свої обов`язки за договором, не вносить орендну плату, комунальні платежі, плату за обслуговування, гарантійний платіж та інші платежі за договором протягом одного місяця з моменту виникнення такої заборгованості. У разі відмови суборендаря від договору цей договір є розірваним з моменту направлення суборендарю 1 повідомлення суборендаря повідомлення про відмову від договору.

Позивач листом № 15/06-1 від 15.06.2022 (направлено 21.06.2022) повідомив відповідача про дострокове розірвання Договору в порядку передбаченому п 34.3 Договору, а також просив відповідача сплатити наявну заборгованість за договором у розмірі 39 820 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач посилається на неможливість здійснення господарської діяльності в орендованому приміщенні у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин спричинених військовою агресією російської федерації. Вказує, що він листом від 04.05.2022 повідомив позивача про розірвання договору з 14.05.2022 на підставі п. 28.6 договору.

Питання форс-мажору передбачені статтею 28 договору.

Згідно п. 28.1 сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору у разі дії Форс-мажорних обставин, настання яких не залежить від Сторін і безпосередньо впливає на можливість виконання цього Договору. Форс-мажорні обставин включають, окрім іншого, стихійні лиха, війни, озброєні конфлікти, епідемії і інші події, що не підпадають під вплив контролю Сторін (п. 28.2). Сторона, що піддалася дії Форс-мажорних обставин, негайно повідомляє іншу Сторону письмово про початок і можливий строк припинення дії таких обставин (п. 28.3). Сторона, що постраждала від Форс-мажорної обставини, підтверджує наслідки такої обставини відповідно до законодавства України (п. 28.4). У разі дії Форс-мажорних обставин виконання зобов`язань за цим Договором може бути припинене в повному обсязі або частково на термін дії таких обставин (п. 28.5). Якщо Форс-мажорні обставини продовжуються більше 30 днів, кожна Сторона має право розірвати цей Договір шляхом направлення іншій Стороні письмового Повідомлення, зробленого не менше чим за 10 днів до очікуваної дати дострокового розірвання Договору (п. 28.6).

Доказів повідомлення позивача відповідно до п. 28.3 договору про початок і можливий строк припинення дії Форс-мажорних обставин суду не надано.

Крім того, згідно вимог ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно вимог ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Всупереч ст. 74 ГПК України доказів неможливості використовувати орендоване приміщення у спірний період відповідачем не надано.

Посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 суд оцінює критично, оскільки форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона повинна довести, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного випадку виконання зобов`язання. Доказів які б це засвідчували суду також не подано.

Тому посилання відповідача з цього приводу є безпідставними.

Враховуючи наявність заборгованості за спірним договором у розмірі 39 820 грн. позивач правомірно застосував п. 34.3 договору надіславши відповідачу лист № 15/06-1 від 15.06.2022 (направлений 21.06.2022) з повідомленням про дострокове розірвання Договору в порядку передбаченому п 34.3 Договору, а також просив відповідача сплатити наявну заборгованість за договором.

Таким чином договір є припиненим з 21.06.2022.

Згідно пояснень позивача, які не заперечені відповідачем, що лише у червні 2022 року відповідач самовільно звільнив орендоване приміщення без узгодження з позивачем та без складення сторонами акту повернення Приміщення.

Вказаний факт також спростовує твердження відповідача про відсутність підстав для нарахування орендної плати за травень 2022 року, у зв`язку з тим, що ним не використовувалося орендоване приміщення.

Враховуючи, що відповідачем доказів здійснення платежів з орендної плати та відшкодування комунальних витрат за період з березня 2021 по травень 2022 років суду не надано, то вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 39 820,20 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

За прострочення виконання зобов`язання за договором позивачем нараховано до стягнення з відповідача 2 661,42 грн. пені.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно умов п. 22.1 договору у разі прострочення суборендарем 1 виконання зобов`язань по сплаті орендної плати, сплаті гарантійного платежу, відшкодуванню комунальних послуг, сплаті плати за обслуговування, сплаті інших платежів, передбачених цим договором, судорендар 1 зобов`язаний в кожному випадку сплатити суборендареві пеню у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем 2 661,42 грн. пені суд задовольняються вказані вимоги, оскільки вказані розрахунки є вірними.

Також за прострочення виконання зобов`язання з орендної плати позивачем нараховано до стягнення з відповідача 3 715,29 грн. інфляційних втрат та 694,82 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем 3 715,29 грн. інфляційних втрат та 694,82 грн. 3% річних, судом задовольняються вказані вимоги оскільки вказані розрахунки є вірними.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 129, 233, 236-240, 248-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ісаєва Євгена В`ячеславовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Кирієнко Анни Юріївни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 39 820 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять) грн. 20 коп. основного боргу, 2 661 (дві тисячі шістсот шістдесят одну) грн. 42 коп. пені, 3 715 (три тисячі сімсот п`ятнадцять) грн. 29 коп. інфляційних втрат, 694 (шістсот дев`яносто чотири) грн. 82 коп. 3% річних, 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак