ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2023 р. Справа№ 910/13889/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Доманської М.Л.

Грека Б.М.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників учасників справи:

від АТ «Універсал Банк»: Зелена Н.Ю. - за довіреністю № 59-ЮД1 від 28.04.2023.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 (суддя Чеберяк П.П.), зокрема, визнано кредитором у справі № 910/13889/21 по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 Акціонерного товариства «Універсал Банк» на суму 833 367,10 грн почергово, як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника; відмовлено у визнанні грошових вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до боржника на суму 1 560 354,96 грн.

Судове рішення прийняте з посиланням на приписи ст.ст. 625, 1048, 1050 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та мотивоване тим, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду, Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у відповідності до якої просить суд (з урахуванням уточнених вимог, а.с. 235, т. 2) скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 в частині відмови Акціонерному товариству «Універсал Банк» у визнанні кредитором по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 на суму 737 355,74 грн та прийняти в цій частині нове судове рішення про визнання Акціонерного товариства «Універсал Банк» кредитором по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 на суму 1 570 722,84 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що банк та позичальник укладаючи кредитний договір домовились, що проценти як плата за користування грошовими коштами (кредитом) будуть нараховані та відповідно мають бути виплачені до дня повернення кредиту. Тобто у кредитному договорі сторони відтворили загальне правило, що його встановлено приписом абз 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

06.12.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Захарчук Ксенії Олегівни надійшли пояснення вих. № 02-01/251 від 05.12.2022, у відповідності до яких остання зазначає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Універсал Банк» є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Гарник Л.Л., судді: Остапенко О.М., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 у справі № 910/13889/21 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13889/21 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність.

07.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/13889/21.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2669/22 від 08.09.2022 у зв`язку з перебуванням судді Остапенка О.М. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/13889/21.

У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Гарник Л.Л., суддів: Пантелієнка В.О., Полякова Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2022 у справі № 910/13889/21 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 залишено без руху.

26.09.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Універсал Банк» надійшло клопотання про продовження строку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 у справі № 910/13889/21 відмовлено у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Універсал Банк» про продовження строку виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2022; апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 з доданими до неї документами не прийнято до розгляду та повернуто заявнику.

19.10.2022 Акціонерне товариство «Універсал Банк» повторно звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у відповідності до якої просить суд (з урахуванням уточнених вимог, а.с. 235, т. 2) скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 в частині відмови Акціонерному товариству «Універсал Банк» у визнанні кредитором по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 на суму 737 355,74 грн та прийняти в цій частині нове судове рішення про визнання Акціонерного товариства «Універсал Банк» кредитором по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 на суму 1 570 722,84 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 24.10.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Гарник Л.Л., судді: Остапенко О.М., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 у справі № 910/13889/21 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13889/21 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність.

10.11.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/13889/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 910/13889/21 поновлено Акціонерному товариству «Універсал Банк» строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 призначено на 07.12.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2022 у справі № 910/13889/21 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 відкладено на 25.01.2023; зазначено, що Акціонерному товариству «Універсал Банк» необхідно:

- уточнити вимоги апеляційної скарги;

- надати детальний розрахунок грошових вимог до ОСОБА_1 , складений відповідно до ч.1 ст. 45 КУзПБ станом до дня відкриття даної справи про неплатоспроможність фізичної особи згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 окремо по кожній із заявлених вимог по боргу, процентам тощо;

- надати письмові пояснення щодо механізму утворення вказаної у заяві з кредиторськими вимогами до ОСОБА_1 заборгованості останнього по кредиту за кредитним договором №048-2008-2286 від 04.07.2008 у розмірі 36 779, 83 швейцарських франків (2 310,3 + 34 469,53 швейцарських франків) після ухвалення рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05.11.2019 у справі №766/18711/18 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 27 794, 10 швейцарських франків.

25.01.2023 судове засідання не відбулося у зв?язку з оголошенням повітряної тривоги у місті Києві.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 у справі № 910/13889/21 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 призначено на 15.02.2023; повторно витребувано у Акціонерного товариства «Універсал Банк»: детальний розрахунок грошових вимог до ОСОБА_1 , складений відповідно до ч.1 ст. 45 КУзПБ станом до дня відкриття даної справи про неплатоспроможність фізичної особи згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 окремо по кожній із заявлених вимог по боргу, процентам тощо; письмові пояснення щодо механізму утворення вказаної у заяві з кредиторськими вимогами до ОСОБА_1 заборгованості останнього по кредиту за кредитним договором №048-2008-2286 від 04.07.2008 у розмірі 36 779, 83 швейцарських франків (2 310,3 + 34 469,53 швейцарських франків) після ухвалення рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05.11.2019 у справі №766/18711/18 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 27 794, 10 швейцарських франків.

15.02.2023 судове засідання не відбулося у зв?язку з оголошенням повітряної тривоги у місті Києві.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2023 у справі № 910/13889/21 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 призначено на 29.03.2023; витребувано у ОСОБА_1 контррозрахунок щодо розрахунку грошових вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , наданого на вимогу суду у відповідності до заяв від 14.02.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 у справі № 910/13889/21 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 відкладено на 26.04.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2023 у справі № 910/13889/21 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 відкладено на 10.05.2023.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/376/23 від 04.05.2023 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/13889/21.

У відповідності до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.05.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів: Грека Б.М., Доманської М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 у справі № 910/13889/21 прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Грек Б.М., Доманська М.Л.; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 призначено на 14.06.2023.

Явка представників сторін

14.06.2023 у судове засідання з`явився представник Акціонерного товариства «Універсал Банк».

ОСОБА_1 та/або його представник у судове засідання 14.06.2023 не з`явився; про час, місце та дату судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином; про причини нез`явлення суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Також, нормами ст. 120 ГПК України передбачено можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

Слід зазначити, що копія ухвали Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 у справі № 910/13889/21 була надіслана судом апеляційної інстанції на електронні адреси учасників справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходить з того, якщо учасник справи надав суду електронну адресу, зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає/не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на зазначене, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з тим, колегія суддів робить акцент на тому, що відповідно до приписів частин 6 та 7 статті 6 ГПК України: «Адвокати, реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку».

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення позивача, відповідача та третьої особи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за участю представника скаржника.

Позиції учасників справи

14.06.2023 у судовому засіданні представник Акціонерного товариства «Універсал Банк» підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просив її задовольнити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 в частині відмови Акціонерному товариству «Універсал Банк» у визнанні кредитором по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 на суму 737 355,74 грн скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення про визнання Акціонерного товариства «Універсал Банк» кредитором по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 на суму 1 570 722,84 грн.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у зв`язку з неможливістю погасити заборгованість в розмірі 820 137,15 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі № 910/13889/21 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 призначено арбітражного керуючого Захарчук Ксенію Олегівну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1982 від 13.01.2021). Попереднє засідання призначено на 24.01.2022.

Оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 1312.2021 за № 67857.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.2022 Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до Господарського суду міста Києва зі заявою про визнання кредитором (а.с. 224, т. 1).

Заявлені кредитором вимоги складають заборгованість за кредитним договором № 048-2008-2286 від 04.07.2008 у тому числі: 827 691,22 грн та 6 047,95 грн - заборгованість за кредитом за офіційним курсом НБУ станом на 11.02.2022, що стягнута заочним рішенням Херсонського міського суду від 05.11.2019 у справі № 766/18711/18 та судовий збір, стягнутий у даній справі, а також 1 559 712,89 грн - заборгованість за кредитом за офіційним курсом НБУ станом на 11.02.2022 (прострочена, додатково стягнута, відсотки за користування та пеня) за період з 04.07.2008 до 23.12.2021.

Із поданої заяви вбачається, що 04.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 048-2008-2286, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 82000 швейцарських франків, що в еквіваленті на національну валюту 392 466,01 грн за курсом НБУ на день укладення договору строком користування до 01.07.2038 та сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 10,95 % річних, цільове призначення кредиту на придбання майна.

Пунктом 1.2 Кредитного договору передбачено, що строк кредитування за цим Договором становить період з дати надання Кредитором Кредиту Позичальнику по « 01» липня 2038 року включно (що є датою остаточного погашення всієї суми Кредиту).

Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст.ст. 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 048-2008-2286 від 04.07.2008 було укладено договір іпотеки від 11.08.2018, згідно з яким позичкодавцем передано банку в іпотеку однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Також на забезпечення виконання зобов?язань за Кредитним договором, 04.07.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки за № 048-2008-2286-Р, згідно з яким поручитель брав на себе зобов`язання відповідати перед кредитором в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов?язань за Кредитним договором № 048-2008-2286 від 04.07.2008, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п. 1.2 Договору поруки, поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору і він погоджується з ними, зокрема: - сума основного договору - 82 000,00 швейцарських франків; - 10,95 річних розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів; - 32,85 % річних розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки/терміни сплати платежів; - терміни повного виконання зобов`язань Боржника - не пізніше 01.07.2038, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання таких зобов`язань.

В силу п. 1.3 та п. 1.4 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної сум боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісії, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

За змістом п. 2.2 Договору поруки, у випадку невиконання бржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом з повідомленням про його вручення).

Поручитель зобов`язаний виконати свої зобов`язанням за Договором на користь кредитора в термін, визначений п. 2.2 Договору, шляхом переказу/перерахування коштів у сумі заборгованості боржника за основним договором на рахунки, вказані Кредитором.

Відповідно до ст. 554 ЦК України та п. 1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

У зв`язку із виникненням простроченої заборгованості, АТ «Універсал Банк» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Херсонського міського суду від 05.11.2019 у справі № 766/18711/18 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 048-2008-2286 від 04.07.2008 суму заборгованості у розмірі 27794 швейцарських франків 10 сантимів; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 6047,95 грн; стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 6047,95 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказане рішення Херсонського міського суду в межах виконавчого провадження виконане частково, а саме, стягнуто ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 642,07 грн.

Враховуючи невиконання боржником рішення суду, Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду із заявою про визнання кредиторських вимог до боржника у загальному розмірі 2 393 722,06 грн, з яких: на суму 1 042 700,00 грн, як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника та на суму 1 351 022,06 грн, як конкурсні кредиторські вимоги.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Універсал Банк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Поміж іншого, Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, у зв`язку із тим, що Акціонерним товариством «Універсал Банк» за рішенням суду, яке набрало законної сили, стягнуто з боржника заборгованість по кредиту у розмірі 27 794 швейцарських франків 10 сантімів, що є достроковим поверненням кредиту, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом боржнику припиняється.

Зазначене вище узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18.

За таких обставин та враховуючи наведені норми суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для визнання кредиторських вимог банку в розмірі 1 559 712,89 грн, які складають заборгованість за кредитом за офіційним курсом НБУ станом на 11.02.2022 (прострочена, додатково стягнута, відсотки за користування та пеня) за період з 04.07.2008 до 23.12.2021 та визнання вимог кредитора на загальну суму 833 367,10 грн, які стягнуті рішенням Херсонського міського суду від 05.11.2019 у справі № 766/18711/18 та забезпечені заставою майна боржника.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Так, термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Слід зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 вказано, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Поміж іншого, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 також звертає увагу на аналогічне правове регулювання можливості стягнення процентів поза межами встановленого договором строку повернення вкладу в спорах, в яких банки, на порушення умов договору банківського вкладу, не повертають вкладникам банківські вклади та нараховані за ними проценти. Проценти за банківським вкладом нараховуються лише в межах строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто за правомірне користування цими коштами. Інакше кажучи, так само як банк не може нараховувати проценти за користування позичальником кредитом після спливу визначеного у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 444/9519/12), так само і вкладник за договором банківського вкладу після закінчення строку, на який зроблений вклад, позбавлений права вимагати стягнення процентів за правомірне користування банком цими коштами.

Зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц сформульовано такі висновки.

Строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом установленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.

У разі якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.

Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився.

Близькі за змістом висновки також сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.

Відтак, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Як зазначалось вище, вказаних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Стосовно можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначено, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.

Вказані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.

У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.

У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).

Отже твердження скаржника про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржником правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Слід зазначити, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Щодо доводів скаржника, викладених у апеляційній скарзі, які стосуються фактичного тлумачення останнім рішення Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2022 від 22.06.2022 у справі №3-188/2020(455/20), колегія суддів зазначає наступне.

Так, скаржник зазначив, що у рішенні Конституційного Суду України висловлено таку юридичну позицію: «що як на момент укладення кредитного договору, так і протягом строку кредитування Банк мав правомірні очікування на отримання процентів за користування грошовими коштами до дня повернення кредиту, а відтак право вимоги Банку щодо сплати йому таких процентів є майном та відповідно об`єктом права власності, захист якого гарантує стаття 41 Конституції України».

Крім того, Банк також вказує на пункт 7 вказаного вище рішення:

«…аналіз сфери застосування приписів статей 625 та 1050 Кодексу свідчить про те, що вони унормовують питання відповідальності за порушення грошового зобов`язання позичальником, тоді як приписи статті 1048 Кодексу визначають загальні умови нарахування, сплати процентів за користування грошовими коштами як істотні умови договору позики, кредитного договору»;

«Конституційний Суд України зазначає, що приписи частини другої статті 625, першого речення частини першої статті 1050 Кодексу та частини першої статті 1048 Кодексу регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі»;

«Конституційний Суд України вважає, що застосування припису першого речення частини першої статті 1050 Кодексу як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язань за кредитним договором у натурі».

Разом з тим Конституційний Суд України у вказаному рішенні зазначив:

«Практика суду касаційної інстанції щодо можливості одночасного застосування приписів частини першої статті 1048 Кодексу та першого речення частини першої статті 1050 Кодексу в системному зв`язку з частиною другою статті 625 Кодексу з березня 2018 року зазнала докорінних змін. Ці зміни зумовлено, по-перше, зміною підходу до тлумачення статті 1048 Кодексу (щодо обов`язку боржника сплачувати проценти до дня повернення позики) у контексті визначення строку виконання зобов`язань за кредитним договором, а по-друге, новим підходом до визначення юридичної природи процентів, що їх встановлено частиною першою статті 1048 Кодексу (плата за надані грошові кошти) і частиною другою статті 625 Кодексу (міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання), та різними юридичними підставами для їх застосування. У зв`язку з наведеним Конституційний Суд України наголошує, що забезпечення сталості та єдності судової практики є основоположною функцією Верховного Суду (частина перша ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), яку не може здійснювати інший орган державної влади, зокрема, Конституційний Суд України».

Отже, доводи скаржника по суті зводяться до незгоди із прийнятим судовим рішенням місцевого господарського суду.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 916/1293/18.

За таких обставин, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21, а отже, у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, судом покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/13889/21 залишити без змін.

3. Справу № 910/13889/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано - 22.06.2023.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді М.Л. Доманська

Б.М. Грек