ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" червня 2023 р. Cправа №902/398/23

Господарський суд Вінницької області у складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Глобі А.С., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом Фермерського господарства "Добробут Людей", с.Дениші Житомирського району Житомирської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Щербини", м.Вінниця

про стягнення 38606,79 грн заборгованості за договором про надання послуг

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії у справі.

Фермерське господарство "Добробут Людей" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Щербини" 38606,79 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору про надання послуг №1706/20 від 17.06.2020 в частині оплати за отримані послуги з обробітку ґрунту та складається з: 16850,00 грн основної заборгованості, 11560,84 грн пені, 7668,45 грн суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних втрат та 2527,50 грн штрафу.

Ухвалою суду від 27.03.2023 відкрито провадження у справі №902/398/23, призначено судове засідання на 09.05.2023.

За наслідками розгляду справи, 09.05.2023, постановлена ухвала про його відкладення до 13.06.2023.

На визначену судом дату, 13.06.2023, сторони не з`явились, хоча про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 09.05.2023 про повідомлення представника позивача та підписом представника відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (листа з ухвалою суду від 15.05.2023) (вх. канц. суду №1283 від 07.06.2023).

Разом з тим, 12.06.2023 до суду звернувся позивач із клопотанням №108/23 від 12.06.2023 (вх. канц. суду №01-34/5491/23 від 12.06.2023), де просив провести судове засідання, призначене на 13.06.2023, без участі його представника. Також у згаданому клопотанні позивач повідомив суду, що докази на підтвердження понесених судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) буде подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Враховуючи наведене, судом вжито належних заходів щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання.

Враховуючи неявку представників сторін, відповідно до ч.4 ст.240 ГПК України, судом підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Стислий виклад позицій учасників справи.

Звертаючись із цим позовом до суду, позивач зазначив, що 17.06.2020 між ним та відповідачем укладено договір про надання послуг №1706/20, за умовами якого позивачем було надано відповідачу сільськогосподарську послугу (дискування) на загальну суму 16850,00 грн, про що було складено відповідний акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №14 від 19.06.2020.

Разом з тим, в порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідач свої зобов`язання в частині оплати наданих послуг не виконав, що стало підставою для звернення із цим позовом до суду.

Враховуючи ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішив справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

17.06.2020 між позивачем (надалі за текстом також - Виконавець) та відповідачем (надалі за текстом також - Замовник) укладено договір про надання послуг №1706/20 (надалі за текстом також - Договір), за умовами якого:

- Виконавець зобов`язується, в порядку та на умовах даного Договору, на території сільськогосподарських угідь Замовника надати останньому послуги по з обробітку ґрунту на пальному Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги. (п. 1.1. Договору);

- Сторони домовилися, що Виконавець надаватиме послуги по з обробітку ґрунту на наведених нижче умовах та в наступних обсягах: площа угідь Замовника - 33,70 га; плановий початок надання послуг - 18.06.2020; вартість послуг - 16850,00 грн (п. 1.2. Договору);

- Сторони домовились, що плановий строк (місяць) закінчення надання послуг по обробітку ґрунту становить 19.06.2020 (п. 1.4. Договору);

- загальна вартість наданих послуг (сума до сплати Замовником) обчислюється виходячи з актів передачі-приймання наданих послуг, що підписані Сторонами (п. 3.3. Договору);

- оплата наданих послуг здійснюється шляхом перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок Виконавця на підставі актів передачі-приймання наданих послуг в строк не пізніше ніж через 5 (п`ять) робочих днів з дати підписання відповідного акту (п. 3.4. Договору);

- за прострочення оплати наданих послуг Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати, а у випадку непогашення заборгованості протягом більш як 15 календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості Замовник зобов`язаний додатково, крім пені, сплатити на користь Виконавця штраф в розмірі 15% (п`ятнадцять відсотків) від суми заборгованості (п. 5.2. Договору);

- позовна давність в три роки застосовується до всіх вимог, щодо виконання зобов`язань за даним Договором, вт. ч. про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 5.4. Договору);

- договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2020 року, а в частині розрахунків - до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 7.1 Договору).

В матеріалах справи наявний підписаний між сторонами акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №14 від 19.06.2020 (а.с.23), за яким позивач надав, а відповідач прийняв послуги з дискування на загальну вартість 16850,00 грн.

Також в матеріалах справи присутня податкова накладна №21 від 19.06.2020 (а.с.25), зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.26), згідно з якою позивачем задекларовані податкові зобов`язання в сумі 2808,334 грн з надання послуг з дискування на суму 14041,67 грн (без ПДВ).

Норми права, які застосував суд, оцінка доказів та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення 16850,00 грн основної заборгованості, 11560,84 грн пені, 7668,45 грн суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних втрат та 2527,50 грн штрафу за Договором.

Суд зазначає, що договір, який укладено між сторонами за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення якого врегульовані главо 63 ЦК України.

Частиною 1 ст.901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

Частиною 1 ст.193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем було надано послуги відповідачу на загальну вартість 16850,00 грн, який останні прийняв без зауважень, що підтверджується його підписом в акті здачі-приймання робіт (надання послуг) №14 від 19.06.2020 (а.с.23).

Згідно зі ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами п.1 ст.193 ГК України.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Сторонами було погоджено, що оплата наданих послуг здійснюється шляхом перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок Виконавця на підставі актів передачі-приймання наданих послуг в строк не пізніше ніж через 5 (п`ять) робочих днів з дати підписання відповідного акту (п. 3.4. Договору)

З огляду на наведене, відповідач вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань з 25.06.2020.

Враховуючи наведені вище приписи законодавства щодо умов оплати наданих послуг та відсутність будь-яких доказів проведення повних розрахунків відповідачем, позовні вимоги про стягнення заборгованості в загальному розмірі 16850,00 грн з відповідача підлягають задоволенню, як правомірні та обґрунтовані.

Стосовно вимоги про стягнення штрафу в розмірі 2527,50 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Як встановлено судом: за прострочення оплати наданих послуг Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати, а у випадку непогашення заборгованості протягом більш як 15 календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості Замовник зобов`язаний додатково, крім пені, сплатити на користь Виконавця штраф в розмірі 15% (п`ятнадцять відсотків) від суми заборгованості (п. 5.2. Договору).

Матеріалами справи встановлено факт прострочення відповідачем свого грошового зобов`язання на понад 15 календарних днів. Будь-яких доказів на спростування цього факту відповідачем не надано.

За таких обставин, вимоги про стягнення 2527,50 грн штрафу є правомірними та обґрунтованими.

Стосовно вимоги про стягнення 7668,45 грн суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних втрат, за період з 25.06.2020 по 14.03.2023, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно з ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При перевірці правильності нарахування позивачем суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, суд враховує висновки щодо застосування ст. 625 ЦК України, викладену у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, згідно яких.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Враховуючи наведені висновки, здійснивши перевірку правильності нарахування заявленої суми, суд дійшов висновку про правомірність нарахування 7668,45 грн суми на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів.

Щодо вимог позивача про стягнення 11560,84 грн пені за період з 25.06.2020 по 14.03.2023, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із вимогами ч.6 ст.231 та ч.6 ст.232 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 6 ст.232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч.6 ст.232 ГК України.

Як встановлено судом: за прострочення оплати наданих послуг Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати, а у випадку непогашення заборгованості протягом більш як 15 календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості Замовник зобов`язаний додатково, крім пені, сплатити на користь Виконавця штраф в розмірі 15% (п`ятнадцять відсотків) від суми заборгованості (п. 5.2. Договору).

У постанові від 09.03.2021 у справі №924/441/20 Верховний Суд дійшов висновку, що приписами ч.6 ст.232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень ст.251, 252 ЦК України має бути визначений. При цьому, перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін. Зазначене стосується і строку позовної давності, який за своєю суттю є строком, згідно положень ст.256 ЦК України, і також може бути збільшений за домовленістю сторін, але обов`язково повинен мати конкретно визначений період, зважаючи на положення ст.251, 252 ЦК України.

У постанові від 20.08.2021 у справі №910/13575/20 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, уточнюючи правову позицію Верховного Суду щодо застосування ч.6 ст.232 ГК України, зазначив, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч.6 ст.232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що положення п.5.2. Договору не встановлюють іншого строку або терміну нарахування штрафних санкцій, а тому застосуванню підлягають положення ч.6 ст.232 ГК України.

Аналогічні висновки в схожій справі наведено в постанові Верховного Суду від 20.08.2021 у справі №910/13575/20.

Здійснивши перевірку правильності нарахування штрафних санкцій, суд дійшов висновку про правомірність заявленого позову в межах заявлених вимог щодо стягнення 1011,00 грн пені з відповідача, а тому в позові в частині стягнення 10549,84 грн пені слід відмовити.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Положення ст. 76, 77 ГПК України передбачають, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

За правилами ст. 129 ГПК України на відповідача покладається відшкодування судового збору - в сумі 2684,00 грн.

Розглядаючи клопотання позивача №108/23 від 12.06.2023 (вх. канц. суду №01-34/5491/23 від 12.06.2023), суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з п.5 ч.6 ст.238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Таким чином, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання позивача №108/23 від 12.06.2023 та призначити окреме судове засідання для вирішення питання стосовно розподілу понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Щербини" (21000, Вінницька обл., м.Вінниця, вул.Келецька, буд.64/47-а, офіс 1; ідентифікаційний код: 40148610) на користь Фермерського господарства "Добробут Людей" (12422, Житомирська обл., Житомирський р-н, с.Дениші, вул.Садова, буд. 1; ідентифікаційний код: 40445882) 16850,00 грн основної заборгованості, 1011,00 грн пені, 7668,45 грн суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних втрат, 2527,50 грн штрафу та 2684,00 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні позову в частині стягнення 10549,84 грн пені - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Призначити судове засідання для вирішення питання про понесені позивачем судові витрати у справі №902/398/23 на 25 липня 2023 року на 10 год. 00 хв. у приміщенні Господарського суду Вінницької області (вул.Пирогова, 29, м.Вінниця, 21018, 3-й поверх, зала судових засідань №2), про що повідомити сторони.

6. Повний текст судового рішення направити згідно переліку.

7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256, 257 ГПК України).

8. Повне рішення складено 19 червня 2023 р.

Суддя Нешик О.С.

кількість прим:

1 - до справи;

2 - представнику Фермерського господарства "Добробут Людей" адвокату Бугайчуку М.В. ();

3 - Товариству з обмеженою відповідальністю "Щербини" (Україна, 21000, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Келецька, будинок 64/47-А, офіс 1) - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення