АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/887/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Савицького Я.Ф., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" - адвокат Лапін К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БОНПАССАЖ ГРУП"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.04.2023

у справі №916/887/23

за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БОНПАССАЖ ГРУП"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ

У березні 2023 Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до Господарського суду Одеської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "БОНПАССАЖ ГРУП" у зв`язку із наявністю безспірних вимог до боржника, які не були останнім задоволенні.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.04.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "БОНПАССАЖ ГРУП", визнано вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до боржника, введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Слостіна Андрія Геннадійовича, тощо.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що перевіривши можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав, суд встановив, що такі зобов`язання виникли на підставах, передбачених законодавством України та підтверджені належними доказами, не виконані боржником, доказів, підтверджуючих спроможність їх виконати у повному обсязі боржник не надав.

Не погодившись з даною ухвалою боржник звернувся з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області про відкриття провадження у справі про банкрутство від 11.04.2023 по справі № 916/887/23 та прийняти нове рішення, яким у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "БОНПАССАЖ ГРУП" відмовити.

Скаржник стверджує, що сума грошових вимог ініціюючого кредитора, яка була затверджена судом відрізняється від суми зазначеної в заяві про порушення провадження у справи про банкрутство. Це відбулося у зв`язку із зменшенням суми, яку АК КБ`ПРИВАТБАНК» уточнив своєю заявою про зменшення розміру вимог кредитора.

Однак, на переконання апелянта, Кодексом з банкрутства не передбачено подання ініціюючим кредитором змін до поданої ним заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство. Зміна вимог ініціюючого кредитора, на думку апелянта, за своєю суттю є новою заявою такого кредитора, за якою господарським судом ухвал про прийняття такої заяви до розгляду (за ст. 35 Кодексу з банкрутства) не приймалося, адже відповідна ухвала судом була винесена за первісною заявою такого кредитора.

Як вважає апелянт, процесуальний інститут - зміна позовних вимог позивачем, що притаманний справам позовного провадження, не може бути застосований до справ про банкрутство.

За твердженням апелянта, первісно звертаючись з заявою до суду першої інстанції ініціюючий кредитор послався на наявність судового рішення за яким з боржника на користь кредитора стягнуто заборгованість. Втім, дізнавшись про проведений ТОВ «БОНПАССАЖ ГРУП» залік зустрічних однорідних вимог по оплаті відсоткової винагороди за користування майном, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не змінюючи підстави в обґрунтування своєї безспірності щодо суми грошових вимог, а саме не змінюючи Наказ про примусове виконання рішення, де саме ця безспірна сума і повинна зазначатися, звернувся до суду з заявою про зменшення своїх грошових вимог, де зменшив вимоги по оплаті відсоткової винагороди за користування майном на суму проведеного заліку. При цьому, цією заявою підтверджує, що не відмовляється від грошових вимог на суму проведеного заліку.

Наведене, на думку скаржника, свідчить про неузгодженість (суперечливість) заявлених ініціюючим кредитором сум зобов`язань боржника та їх структури та свідчить про наявність спору про право, що є підставою для відмови такому кредитору у порушенні провадження у справі про банкрутство.

У даному випадку, як вважає скаржник, відбулось відкриття провадження у справі про банкрутство за ініціативою кредитора на підстави тільки частини його вимог, із перенесенням відкладеного спору про право на інші процедури банкрутства (виходячи із заяви кредитора). Такий підхід до відкриття провадження у справі про банкрутства, на думку апелянта, суперечить вимогам ч. 6 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "БОНПАССАЖ ГРУП" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.04.2023 по справі №916/887/23 та призначено справу до розгляду на 20.06.2023.

Під час судового засідання від 20.06.2023 представник апелянта підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Інші представники учасників справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 02.07.2016р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк") (надалі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Бонпассаж груп" (надалі - лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №4Б16045ЛИ, відповідно до якого банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

На дату укладання цього договору вартість майна становить 460072168,00 грн. (п. 1.2 договору).

У п. 1.3 договору вказано, що строк лізингу зазначено сторонами у п. 9.1 цього договору.

Розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються додатком №2 (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 2.3.2 договору лізингоодержувач сплачує банку винагороди на рахунок, зазначений у п. 1.4 цього договору, відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу, який зазначений у додатку 2.

У випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 24% річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку №2 (п. 2.3.3 договору).

За умовами п. 2.3.4 договору лізингоодержувач сплачує банку на відповідний рахунок, зазначений у п. 1.4 договору, винагороду за користування майном отриманим в лізинг у розмірі, що визначається за наведеною у договорі формулою. Розрахунок винагороди здійснюється 25-го числа кожного поточного місяця, починаючи з дати прийому-передачі майна у лізинг. Нарахування та сплата винагороди здійснюється щомісячно з 25-го числа по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу, зазначений в додатку 2, або дату остаточного погашення заборгованості за цим договором у день дострокового повного виконання зобов`язань за цим договором. У випадку несплати винагороди за користування майном, отриманим в лізинг, у зазначений термін, винагорода вважається простроченою.

Пунктом 2.5 договору передбачено право банку списувати кошти зі всіх поточних/депозитних рахунків лізингоодержувача та перераховувати на рахунки, зазначені у п. 1.4 договору, у будь-якій валюті при наявності на них необхідної суми коштів в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання).

Зобов`язання за цим договором виконуються в обумовлений ним термін/строк та на його умовах. Сума, що списана за договірним списанням або отримана на виконання зобов`язань за договором, самостійно банк розподіляє за рахунками обліку заборгованості лізингоодержувача (п. 2.6 договору).

У відповідності до п. 3.1 договору передача банком та прийом лізингоодержувачем майна в лізинг здійснюється згідно акту прийому-передачі майна - зазначеним у додатку №3, що є невід`ємною частиною цього договору.

Акт прийому-передачі майна сторони укладають та підписують у дату укладання цього договору. З дати підписання сторонами акту прийому-передачі майна лізингоодержувач приймає його від банку в платне володіння та користування (п. 3.3 договору).

Пунктами 4.1, 4.3 договору визначено, що протягом усього терміну дії цього договору майно є власністю банка. Умови переходу права власності на майно: майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати банку всієї суми лізингових платежів, а також всіх інших платежів за цим договором.

Відповідно до п. 5.2.1 договору банк зобов`язується передати майно в платне користування лізингоодержувачу на умовах та строки, що обумовлені цим договором. Після сплати всієї суми лізингових платежів та інших платежів, що передбачені цим договором, передати майно у власність лізингоодержувача та документ, що підтверджує повну сплату платежів за цим договором.

Лізингоодержувач зобов`язується, зокрема, повернути майно банку у випадку розірвання договору у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодувати заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору (п.п.6.2.4 договору); не зменшувати суму лізингових платежів, а також не затримувати виплату чергового лізингового платежу, якщо дані зміни не погоджені сторонами та не передбачені договорами про внесення змін до цього договору (п. 6.2.8 договору); сплачувати банку, зокрема, відсоткову винагороду за користування майном (п.п. 6.2.11 договору).

За умовами п. 8.2 договору, договір підлягає розірванню в односторонньому порядку за ініціативою банка шляхом письмового повідомлення про це лізингоодержувача за 3 дні у випадку повної або часткової несплати лізингового платежу лізингоодержувачем, якщо прострочення сплати становить більше ніж 30 днів. Порушення строків сплати винагород за договором.

Згідно з п. 9.1 договору строк його дії з дати підписання цього договору по 25.06.2036 р. У частині невиконаних сторонами зобов`язань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадках дострокового виконання зобов`язань лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору.

Також у п. 9.2 договору зазначено, що він набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору обумовлений строком лізингу. Цей договір втрачає свою силу після виконання сторонами усіх зобов`язань по ньому.

Згідно п. 10.3 договору, його невід`ємними частинами є: додаток 1 (предмет фінансового лізингу - нерухоме майно), додаток №2 (графік лізингових платежів), додаток №3 (акт прийому-передачі майна).

У п. 10.4 договору зазначено, зокрема, що цей договір та додатки складено у 2-х примірниках, які мають однакову юридичну силу або у необхідній кількості примірників з використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "Приватбанк" у порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 20.10.2015 р., укладеного сторонами.

Всі зміни та доповнення до цього договору оформляються договором про внесення змін, що є невід`ємною частиною цього договору (п. 10.6 договору).

Так, до договору сторонами складено та підписано додаток №1, в якому зазначено, що банк є власником нерухомого майна (предмет фінансового лізингу) за адресами: Одеська область, Тарутинський район, смт Березине, вул. Жуковського, 36: будівля, Адмін. „А"; операторська, „Б"; котельня, „В"; вбиральня „Г"; пункт „Д"; роздаточна „Е"; насосна, „Ж"; склад „З", навіс „И"; слив"І"; естакада, І-ІІІ; мостіння, V; №1-30 резервуари; Одеська обл., Балтський р-н, с. Білине, вул. Привокзальна, буд.. 1: літера „А" - адмінбудівля загальною площею 497,5 кв.м, літера „В" - котельня, літера „Г" - гараж, літера „Д" - гараж, літера „Е" - операторська, літера „К" - склад, літера „Л" - прохідна, літера „М" - вбиральня, літера „Н" - пож.депо, №1-24 резервуари, разом вартістю - 460 072 168,00 грн.

Також до договору складено додаток №2 - графік лізингових платежів (у якому визначено терміни платежів, лізингові платежі у рахунок викупу майна та залишки заборгованості лізингового платежу) (та додаток №3 - акт №1 прийому-передачі майна, за яким відповідно до договору фінансового лізингу №4Б16045ЛИ від 02.07.2016р. банк на праві власності передав, а лізингоодержувач прийняв в платне володіння та користування нерухоме майно, визначене у додатку №1 до договору, на суму 460 072 168,00 грн. із зазначенням, що сторони не мають заперечень/застережень щодо передачі та отримання майна.

Разом з тим, як встановлено матеріалами справи сторонами неодноразово було укладено додаткові угоди до договору фінансового лізингу:

- додатковою угодою від 07.07.2016 року (підписана з використанням електронного цифрового підпису) було змінено п. 1.4 договору, а саме зазначено, що для здійснення лізингоодержувачем платежів за цим договором банк відкриває рахунки: № НОМЕР_1 - для сплати вартості предмета лізингу; НОМЕР_2 - для сплати винагород за лізингом; НОМЕР_3 - для сплати винагороди за користування майном, отриманим в лізинг;

- додатковою угодою від 29.07.2016р. було змінено п. 1.4 договору та зазначено, що для здійснення лізингоодержувачем платежів за цим договором банк відкриває рахунки: № НОМЕР_1 - для сплати вартості предмета лізингу; НОМЕР_2 - для сплати винагород; виключено з договору п.п.2.3.4 п. 2.3 договору та внесли зміни у п.п. 6.2.11 п. 6.2, виклавши його в наступній редакції: „6.2.11. Сплачувати банку: винагороду за відкриття рахунку „Фінансовий лізинг (оренда)"; лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна); відсоткову винагороду за користування майном; інші витрати банку, безпосередньо пов`язані з цим договором;

- додатковою угодою від 19.08.2016 р. (підписана з використанням електронного цифрового підпису) сторони внесли зміни до п. 9.1 договору, виклавши його в редакції: "Строк дії цього договору з дати підписання цього договору по 25.06.2026 року. У частині невиконаних сторонами зобов`язань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадках дострокового виконання зобов`язань лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору". Також сторони змінили додаток №2 до договору - графік лізингових платежів, виклавши його у новій редакції, якою передбачено, зокрема, сплату лізингових платежів у рахунок викупу майна в сумі 460072168,00 грн. по 25.06.2026;

- додатковою угодою від 03.11.2016 р. (підписана з використанням електронного цифрового підпису) сторони внесли зміни з 07.11.2016 р. до п.п. 2.3.2 договору, виклавши його в редакції: „2.3.2 Відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 10,5% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу, зазначений у додатку №2"; з 07.11.2016 р. змінили п.п. 2.3.3 договору, виклавши його в редакції: „2.3.3. У випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 21% річних від суми залишку неоплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку №2".

31.05.2017 ПАТ АТ „ПриватБанк" звернувся до ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" з повідомленням про розірвання договору фінансового лізингу, згідно якого повідомив про наявність станом на 30.05.2017 простроченої заборгованості більше ніж 30 днів з відсоткової винагороди за користування майном у сумі 7 800 000,00 грн. та вимагав в порядку п.п.6.2.11, 6.2.4, 8.2.3, п. 8.3, 8.4 розірвати з 15.06.2017 року договір фінансового лізингу №4Б16045ЛИ від 02.07.2016, сплатити існуючу заборгованість та по акту прийому-передачі повернути майно, що є предметом лізингу.

15.06.2017 між ПАТ АТ „ПриватБанк" та ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" було складено акт прийому-передачі майна до договору фінансового лізингу №4Б16045ЛИ, за яким ТОВ „Бонпассаж груп" передало, а банк прийняв на праві власності нерухоме майно: за адресами: Одеська область, Тарутинський район, смт Березине, вул. Жуковського, 36: будівля, Адмін. „А"; операторська, „Б"; котельня, „В"; вбиральня „Г"; пункт „Д"; роздаточна „Е"; насосна, „Ж"; склад „З", навіс „И"; слив"І"; естакада, І-ІІІ; мостіння, V; №1-30 резервуари; Одеська обл., Балтський р-н, с. Білине, вул. Привокзальна, буд.. 1: літера „А" - адмінбудівля загальною площею 497,5 кв.м, літера „В" - котельня, літера „Г" - гараж, літера „Д" - гараж, літера „Е" - операторська, літера „К" - склад, літера „Л" - прохідна, літера „М" - вбиральня, літера „Н" - пож.депо, №1-24 резервуари, вартістю - 460 072 168,00 грн. із зазначенням, що сторони не мають заперечень/застережень щодо передачі та отримання майна.

У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу від 02.07.2016 р. №4Б16045ЛИ, щодо повної та своєчасної оплати лізингових платежів, АТ „ КБ ПриватБанк" звернулось із відповідним позовом до Господарського суду Одеської області про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду Одеської області по справі №916/197/19 від 27.05.2019 позов Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" задоволено, стягнуто з ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" 18 630 335 грн. 70 коп. заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном, 692 025 грн. 68 коп. пені та 289835 грн. 42 коп. судового збору.

Однак, боржником існуюча заборгованість погашена не була, що й стало підставою для звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП".

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП", введення процедури розпорядження майном боржника та часткового визнання грошових вимог Банку до ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП", з огляду на наявність заяви кредитора про зменшення вимог до боржника.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

За приписами ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі та повинна містити: найменування господарського суду, до якого подається заява; найменування боржника, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи; ім`я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви.

До заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються: докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

Заява кредитора, крім відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, повинна містити відомості про розмір вимог кредитора до боржника із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті.

Заява кредитора може ґрунтуватися на об`єднаній заборгованості боржника за сукупністю його різних зобов`язань перед цим кредитором.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Приписами ч. 1 ст. 292 ГК України визначено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Статтею 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції чинній на момент укладення між сторонами договору) фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених п.п.1-4 ч.1 ст. 5 цього Закону.

Порядок та умови набуття лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу у власність визначаються договором фінансового лізингу або зазначеним у такому договорі окремим договором купівлі-продажу (викупу) об`єкта фінансового лізингу, або іншим договором, визначеним договором фінансового лізингу. Лізингоодержувач має право набути у власність об`єкт фінансового лізингу, за умови належного виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань, за договором фінансового лізингу, у тому числі із сплати лізингових та інших платежів, а також (у разі виникнення) неустойки (штрафу, пені), якщо інше не передбачено таким договором ч.ч. 1,2 ст. 7 Закону).

Як вже було зазначено вище, 02.07.2016 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" було укладено договір фінансового лізингу №4Б16045ЛИ за умовами якого та ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" взяло на себе зобов`язання щодо сплати, зокрема, відсоткової винагороди за користування майном.

Однак, та ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" свої зобов`язання щодо сплати відсоткової винагороди за користування майном не виконало, що стало підставою для розірвання укладеного з Банком договору та звернення останнього із позовом до суду про стягнення заборгованості, за результатами розгляду якого рішенням Господарського суду Одеської області по справі №916/197/19 від 27.05.2019 стягнуто з ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за договором фінансового лізингу №4Б16045ЛИ від 02.07.2016 у розмірі 18 630 335 грн. 70 коп.

Під час розгляд справи у суді першої інстанції ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" було подано відзив на заяву АТ КБ "Приватбанк" про порушення справи про банкрутство в якому вказано, що під час дії договору товариством було сплачено лізингові платежі в сумі 4 220 845,58 грн, як частина відшкодування вартості предмету лізингу за договором фінансового лізингу, та є оплатою предмету купівлі-продажу (попередня оплата).

ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" вважає, що розірвання договору фінансового лізингу та повернення об`єкту лізингу Банку, припинило право останнього на отримання (тримання) лізингових платежів на відшкодування частини вартості майна.

Листом від 16.03.2023 ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" надіслало АТ КБ "Приватбанк" вимогу про повернення сплачених лізингових платежів в сумі 4 220 845,58 грн, за неотримане ним у майбутньому майно (об`єкту лізингу) за договором фінансового лізингу.

У зв`язку з закінченням строку встановленого у вказаній вимозі, а саме 27.03.2023, ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" керуючись вимогами ст. 601 ЦК України вчинило односторонній правочин - залік зустрічних однорідних вимог щодо заборгованості з простроченого повернення АТ КБ "Приватбанк" лізингових платежів, як сплату частини вартості об`єкту лізингу за договором фінансового лізингу №4Б16045ЛИ від 02.07.2016 на загальну суму 4 220 845,58 грн. Дана заява була направлена АТ КБ "Приватбанк" засобами поштового зв`язку.

11.04.2023 до місцевого господарського суду надійшла заява АТ КБ "Приватбанк" про зменшення грошових вимог до боржника в якій останнє просило визнати вимоги Банку до ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" в розмірі 14 409 490,12 грн.

Дана заява обумовлена наявністю поданої ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" заяви про залік зустрічних однорідних вимог щодо заборгованості з простроченого повернення АТ КБ "ПриватБанк" лізингових платежів.

Відтак, судова колегія вважає, що заявлені АТ КБ "ПриватБанк" грошові вимоги до ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП", з урахуванням їх зменшення, є обґрунтованими та такими, що підтверджуються належними та допустимими доказами по справі.

За приписами ч. 2 ст. 8 Кодексу України з процедур банкрутства, право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.

Частиною 1 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. Неявка у підготовче засідання сторін, а також відсутність відзиву боржника не перешкоджають проведенню засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства, у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства, за результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, враховуючи відсутність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, дійшов цілком обґрунтованого висновку щодо можливості відкриття провадження у справі про банкрутство та визнання грошових вимог ініціюючого кредитора до боржника.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта з приводу відсутності у ініціюючого кредитора права на подання у межах справи про банкрутство заяви про зменшення кредиторських вимог до боржника, з огляду на таке.

За приписами ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Отже, законодавець визначив можливість регулювання провадження у справі про банкрутство не лише Кодексом України з процедур банкрутства, а й приписами Господарського процесуального кодексу України.

Так, за приписами ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару тощо). Тобто, збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір заявлених вимог.

У даному випадку, як вбачається з наявних матеріалів справи, АТ КБ "Приватбанк" скористалось своїм правом на зменшення заявлених до ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" кредиторських вимог у зв`язку із вчиненням ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" одностороннього правочину - заліку зустрічних однорідних вимог щодо заборгованості з простроченого повернення АТ КБ "Приватбанк" лізингових платежів, як сплату частини вартості об`єкту лізингу за договором фінансового лізингу№4Б16045ЛИ від 02.07.2016 на загальну суму 4 220 845,58 грн.

Судова колегія звертає увагу, що заявлені АТ КБ "Приватбанк" грошові вимоги до боржника були зменшенні саме за суму вищевказаного зарахування на загальну суму 4 220 845,58 грн.

При цьому, місцевим господарським судом під час прийняття оскаржуваної ухвали та визнання грошових вимог АТ КБ "Приватбанк" до боржника було враховано названу заяву про зменшення вимог та визнано вимоги АТ КБ "Приватбанк" до ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" у розмірі визначеному у заяві про зменшення грошових вимог до боржника.

Не заслуговують на увагу й твердження апелянта з приводу того, що у заяві про зменшення грошових вимог до боржника АТ КБ "Приватбанк" зазначило, що не здійснює відмову від грошових вимог на суму 4 220 845,58 грн, що на думку скаржника свідчить про наявність спору про право, з огляду на таке.

Верховний Суд в постанові від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20 зазначив, що встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмета) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного державного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище.

Зазначена правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постановах від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20, від 15.10.2020 у справі № 922/1174/20, від 16.09.2020 у справі № 911/593/20.

Правова категорія "спір про право", яку з`ясовує суд у підготовчому засіданні перед відкриттям провадження у справі про банкрутство, може бути виражена як у процесуальній формі, про що свідчать судові акти, так і у матеріально-правовій формі, що підтверджується юридичними фактами, які дають змогу зробити обґрунтований висновок про наявність суперечностей (розбіжностей) у структурі вимог кредитора, а отже, про відсутність можливості на цій стадії судового провадження встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника (правовий висновок, викладений в постанові ВС від 18.03.2021 у справі № 911/1922/20).

У постанові від 22.10.2019 у справі № 910/11946/18 Верховний Суд зазначив, що предметом підготовчого засідання є з`ясування наявності підстав, які надають кредитору чи боржнику можливість ініціювати порушення провадження у справі про банкрутство, тобто ознак загрози неплатоспроможності та виникнення обставин неплатоспроможності.

Таким чином, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності спору про право; встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

Положеннями статті 36 КУзПБ, з метою реалізації засад змагальності при розгляді справи про банкрутство у підготовчому засіданні, боржнику надано право на подання відзиву на заяву про відкриття провадження у справі та викладення своїх заперечень щодо вимог заявника (заявників) з наданням доказів необґрунтованості таких вимог.

У даному випадку, як вже було вказано вище, заявлені АТ КБ "Приватбанк" грошові вимоги до боржника підтвердженні рішення суду, відтак є безспірними.

В свою чергу, боржник скористався своїм правом на подання відзиву на заяву про порушення справи про банкрутство в якій, серед іншого, зазначив про залік зустрічних однорідних вимог на загальну суму 4 220 845,58 грн.

Саме на цю суму АТ КБ "Приватбанк" зменшено грошові вимоги до боржника у відповідній заяві.

При цьому, посилання АТ КБ "Приватбанк" на те, що останнє не відмовляється від даних вимог жодним чином не може свідчити про наявність спору про право, оскільки боржником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили оскарження АТ КБ "Приватбанк" одностороннього правочину про залік зустрічних однорідних вимог, висловлення незгоди з таких правочином, тощо.

Натомість, як вже було вказано вище, у прохальній частині заяви про зменшення грошових вимог до боржника АТ КБ "Приватбанк" визначило суму грошових вимог з урахуванням зменшення на суму відповідного заліку зустрічних однорідних вимог, що також було враховано місцевим господарським судом під час прийняття оскаржуваної ухвали.

З огляду на наведене, у даному випадку у суду першої інстанції були відсутні підстави для прийняття рішення про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки між ініціюючим кредитором та боржником відсутній спір про право, а вимоги кредитора не були задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду.

Зазначене спростовує твердження апелянта з приводу відсутності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "БОНПАССАЖ ГРУП" та необхідність прийняття рішення про відмову у відкритті провадження у справі.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 11.04.2023 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.04.2023 у справі №916/887/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.06.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Філінюк І.Г.