РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.06.2023Справа № 910/2344/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Енергетичної митниці Держмитслужби (04215, м. Київ, вул. Світлицького, буд. 28-А)

до Приватного підприємства "Транс Петроль" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 2/37, кв. 33)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Приватне підприємство "АЗС ОНЛАЙН" (11510, Житомирська обл., м. Коростень, вул. Білокоровицьке шосе, буд. 10)

про стягнення 547 876,30 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Марєєва А.І

від відповідача: Валенко К.П.

від третьої особи: Крилач О.І.

У судовому засіданні 28.06.2023 в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Енергетична митниця Держмитслужби звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Транс Петроль» про стягнення 547 876,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором відповідального зберігання майна, що знаходиться під митним контролем № 4 від 25.01.2021, а саме в частині відповідальності за збереження і цілісності майна з моменту передання на зберігання і до моменту його повернення митниці, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 547 876,30 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

03.04.2023 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи а також доступ до справи за допомогою електронного кабінету користувача ЄСІТС.

10.04.2023 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позов та клопотання про поновлення відповідачу строку на подачу відзиву на позов, долучення його до матеріалів справи та врахуванні під час розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву на позов, долучення його до матеріалів справи та врахування при розгляді справи задоволено. Залучено до матеріалів справи відзив Приватного підприємства "Транс Петроль" на позов, вирішено здійснювати розгляд справи № 910/2344/23 за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії відкриття провадження, підготовче засідання призначено на 10.05.2023.

08.05.2023 через систему "Електронний суд" позивачем подано додаткові пояснення у справі, на спростування доводів відповідача викладений у відзиві.

Також 08.05.2023 через систему "Електронний суд" позивачем подано клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Приватне підприємство "АЗС ОНЛАЙН". В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначив, що згідно з п. 1.1. договору, Митниця передала на відповідальне зберігання відповідачу майно, а саме: «Паливо моторне альтернативне А-95Е Викинг Євро 5» у кількості 24 241 кг., на загальну вартість 547 876,30 грн (майно). Вказане майно було вилучене у відповідності до ст. 511 МКУ за протоколом про порушення митних правил від 28.09.2017 № 0014/90300/17, яке знаходиться під митним контролем. Відповідно до митної декларації № UA 903030/2017/023478 від 26.09.2017 «Паливо моторне альтернативне А-95Е Викинг Євро 5» у кількості 24 241 кг було відправлено компанією «ZERATUS-PRIM». Одержувачем виступало Приватне підприємство «АЗС ОНЛАЙН» (). Згідно з Контрактом від 29.06.2017 № ZER/5 та додатковою угодою до нього, які були подані до митної декларації № UA 903030/2017/023478, «Паливо моторне альтернативне А-95Е Викинг Євро 5» у кількості 24 241 кг, було куплено ПП «АЗС ОНЛАЙН», та в подальшому перебувало у власності підприємства. Постановою Київського апеляційного суду від 08.04.2019 у справі № 33/824/343/2019 майно, а саме: «Паливо моторне альтернативне А-95Е Викинг Євро 5» у кількості 24 241 кг., було повернуто власнику. Однак ПП «АЗС ОНЛАЙН» не здійснило жодних дій направлених на отримання свого майна, у зв`язку з чим воно знаходилось під митним контролем та перебувало на відповідальному зберіганні у ПП «Транс Петроль» за договром.

10.05.2023 позивачем подано клопотання про виправлення описок та арифметичних посилок, відповідно до якого позивач зазначив у позовній заяві є посилання на договір зберігання майна від.23.12.2021 № 4, тоді як вірними реквізитами договору є № 4 від 25.01.2021, копія вказаного договору долучена до позовної заяви.

У підготовчому засіданні 10.05.2023 судом за результатами розгляду клопотань позивача проголошено протокольні ухвали про долучення до матеріалів справи поданих документів та залучення до участі у справі Приватне підприємство "АЗС ОНЛАЙН» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, та відкладення підготовчого засідання на 31.05.2023.

29.05.2023 через систему "Електронний суд" відповідачем подано додаткові пояснення у справі, в яких відповідач просить суд взяти до уваги наведені обставини у вказаних поясненнях та відмовити у позові повністю.

30.05.2021 через загальний відділ діловодства господарського суду від Приватного підприємства "АЗС ОНЛАЙН" надійшла позовна заява третьої особи, Приватного підприємства "АЗС ОНЛАЙН", в якій заявник просить визнати за останнім право на отримання коштів у сумі втраченого майна "Паливо моторне альтернативне А-95Е Вікінг Євро 5" у кількості 24 214 кг, у розмірі 547 876, 30 грн, стягнути солідарно з Приватного підприємства "ТРАНС ПЕТРОЛЬ" та Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "АЗС ОНЛАЙН" грошові кошти у сумі: 547 876, 30 грн в рахунок відшкодування шкоди за втрату майна Енергетичною митницею Держмитслужби, визначити відповідальність Приватного підприємства "Транс Петроль" та Енергетичної митниці Держмитслужби, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

30.05.2023 відповідачем через загальний відділ діловодства суду подано заяву про долучення до матеріалів справи оригінал нотаріально посвідченої заяви свідка.

У підготовчому засіданні 31.05.2023 судом проголошено протокольні ухвали про задоволення заяви відповідача та долучення до матеріалів справи оригіналу нотаріально посвідченої заяви свідка та відкладення підготовчого засідання на 14.06.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 позовну заяву та додані до неї документи третьої особи повернуто Приватному підприємству "АЗС ОНЛАЙН".

13.06.2023 через систему "Електронний суд" позивачем подано додаткові пояснення у справі щодо спростування доводів відповідача наведених у поясненнях від 29.05.2023.

У підготовчому засіданні 14.06.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті у судовому засіданні 28.06.2023.

У судовому засіданні 28.06.2023 судом заслухано пояснення представника позивача, яка позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити у повному обсязі, представника відповідача, яка проти вимог заперечувала з підстав наведених у відзиві та представника третьої особи, який надав свої пояснення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

25 січня 2021 року між Енергетичною митницею Держмитслужби (надалі - поклажодавець/позивач) та Приватним підприємством «Транс Петроль» (наділ - зберігач/відповідач) було укладено договір добровільного зберігання майна, що знаходиться під митним контролем № 4 (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору предметом договору є надання послуг по відповідальному зберіганню майна за предметом закупівлі код 021:2015 (CPV) 63120000-6 Послуги зберігання та складування. Поклажодавець передає а зберігач приймає на відповідальне зберігання майно, що знаходиться під митним контролем (додаток 1 до договору), яке знаходиться на обліку у першого, переданого згідно актів прийому-передачі (додаток 2 до договору) що складається у 2-х примірниках, які є невід`ємною частиною договору, та зберігає його на складі за адресою: Житомирська обл., м. Коростень, вул. Білокоровицьке шосе,10.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами затверджено Додаток 1 до договору, яким визначено перелік майна, що підлягає зберіганню, а саме: Паливо моторне альтернативне А-95Е Вікінг Євро 5" у кількості 24 214 кг, вартістю 547 876, 30 грн.

У розділі 2 договору сторони визначили права та обов`язки сторін, зокрема: зберігач приймає майно на зберігання ( п. 2.1.1.)

Зберігач зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку зберігання (п. 2.1.2.).

Зберігач зобов`язаний нести відповідальність за втрату(нестачу) або пошкодження майна поклажодавця, переданого йому на зберігання, незалежно від причин ушкодження або втрати, з моменту одержання майна від поклажодавця та до моменту його повернення поклажодавцеві (п. 2.1.5).

Зберігач зобов`язаний у випадку спричинення збитків майну поклажодавця вжити заходів по охороні прав поклажодавця і в строк не більше 24 годин невідкладно повідомити поклажодавця про їх виявлення. В разі порушення зберігачем терміну повідомлення, він несе відповідальність за збитки, спричиненні майну поклажодавця (п. 2.1.6.).

Надає поклажодавцю будь-яку інформацію про майно, прийняте на відповідальне зберігання за цим договором за письмовою вимогою ( п. 1.1.11.).

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору загальна сум договору складає 3 000,00 грн. розрахунок за зберігання майна проводиться на підставі наданих зберігачем рахунків, після підписання акту прийому виконавчих робіт по діючим тарифам (розцінкам), які є невід`ємною частиною цього договору та наведені у додатку № 3.

У п. 5.1. договору визначено, що зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність майна з моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення поклажедавцеві. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, яке передане на зберігання, або його частини, зберігач повинен відшкодувати поклажедавцеві 100% вартості майна та всі пов`язані з цим збитки.

Відповідно до п. 6.1. даний договір набуває сили з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2021 року та до повного виконання сторонами зобов`язань з цим договором.

За доводами позивача, відповідач прийняв на відповідальне зберігання майно, що знаходиться під митним контролем та зберігається на складі за адресою: Житомирська область, м. Коростень, вул. Білокоровицьке шосе, 10, а саме: «Паливо моторне альтернативне А-95Е Вікінг Євро 5» у кількості 24 214 кг, вартістю 547 876, 30 грн. Однак, в порушення умов договору не виконав свого обов`язку щодо вжиття всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку зберігання.

Як вказує позивач, 01.10.2022 на виконання Порядку роботи складу митного органу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627, комісією з інвентаризації майна в присутності матеріально відповідальної особи директора Приватного підприємства «Транс Петроль» Сироти Світлани Вікторівни було проведено суцільну інвентаризацію вилученого та прийнятого на зберігання майна в місцях їх зберігання. За результатами проведеної інвентаризації встановлено, що майно на складі за адресою: Житомирська область, м. Коростень, вул. Білокоровицьке шосе, 10, відсутнє. Вказаний факт було відображено в Інвентаризаційному описі необоротних активів від 04.10.2022.

За доводами позивача, відповідачем в порушення умов договору не було повідомлено позивача щодо обставин та часу зникнення майна, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування вартості втраченого майна у розмірі 547 876,30 грн. А оскільки, відповідачем не було надано відповіді на претензії, як і не виконана вимога, щодо відшкодування вартості майна, позивач звернувся до суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що майно, що було передано на відповідальне зберігання зберігачу за договором, у відповідності до ст.ст. 238 - 239 Митного кодексу України, вилучене відповідно до ст. 511 МКУ за протоколом про порушення митних правил та знаходилось під митним контролем, на обліку позивача. Відтак за твердженням відповідача виключно позивач є розпорядником майна, а не відповідач як зберігач, і лише позивач має право передавати/вчиняти дії з майном.

За доводами відповідача, наказом командира військової частини № НОМЕР_1 від 01.03.2022 №0403, за погодженням Житомирської обласної державної адміністрації, у відповідності до п. 1 ст. 4 Закону України «Про передачу примусово відчуженого майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» (4765-VI) наказано: Провести примусове вилучення наступного майна, яке перебуває у розпорядженні Енергетичної митниці, а саме: Паливо моторне, альтернативне А-95Е Вікінг Євро 5, кількість 24 214 кг у директора ПП «Транс Петроль» ОСОБА_1 (договір зберігання) з адреси: АДРЕСА_1 , у присутності ОСОБА_2, головного державного інспектора Енергетичної митниці ДФС. Доручено начальнику відділення логістики військової частини № НОМЕР_1 майору ОСОБА_3 отримати на Енергетичній митниці та доставити до військової частини № НОМЕР_1 .

Відтак, за твердженням відповідача, зі змісту наказу вбачається, що організація, оформлення вилучення та передачі майна було покладено на Енергетичну митницю (у розпорядженні якої перебувало майно) та військову частину № НОМЕР_1 (орган, що примусово вилучив майно). Про це свідчить і видаткова накладна, сформована Енергетичною митницею на підставі розпорядження КМУ від 26.02.2022 №186-р, копія якої є у розпорядженні ПП «Транс Петроль», однак не містить необхідних підписів сторін, оскільки останнє не є власником/розпорядником майна.

Крім того, відповідач зазначає, що по факту привласнення майна, а саме вилученого військовою частиною, на підставі наказу командира військової частини № НОМЕР_1 від 01.03.2022 №0403, палива моторного, альтернативного А-95Е Вікінг Євро 5 переданого на зберігання ПП «Транс Петроль», розпочато досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000001 від 02.01.2023 за ч. 4 ст. 410 КК України, яке здійснюється Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому.

Також на спростування доводів позивача, відповідач зазначає, що договір відповідального зберігання №4 майна, що знаходиться під митним контролем було укладено сторонами 25 січня 2021 року строком до 31 жовтня 2021 року. Доказів того, що сторонами було продовжено строк дії договору зберігання на 2022 рік (період вилучення майна переданого на зберігання), - позивачем не надано.

З огляду на що, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами підписано акт приймання передачі на відповідальне зберігання, що знаходиться під митним контролем (Додаток 2 до договору), за яким позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання майно, що знаходиться під митним контролем та зберігається на складі за адресою: Житомирська область, м. Коростень, вул. Білокоровицьке шосе, 10, наступну кількість та асортимент майна: «Паливо моторне альтернативне А-95Е Вікінг Євро 5" у кількості 24 214 кг, вартістю 547 876, 30 грн.

Статтею 938 ЦК України передбачено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

За приписами ч. 1 ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Умовами договору, сторони передбачили, що поклажодавець отримує майно після припинення договору у місці зберігання (п. 2.2.2); поклажодавець має право протягом усього строку зберігання здійснювати огляд товарів з метою перевірки їх належного зберігання, повідомивши про це зберігача (п. 2.2.3.).

Матеріалами справи підтверджується, що 01.10.2022 на виконання Порядку роботи складу митного органу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627, комісією з інвентаризації майна в присутності матеріально відповідальної особи директора Підприємства «Транс Петроль» Сироти Світлани Вікторівни було проведено суцільну інвентаризацію вилученого та прийнятого на зберігання майна в місцях їх зберігання. За результатами проведеної інвентаризації встановлено, що майно на складі за адресою: Житомирська область, м. Коростень, вул. Білокоровицьке шосе, 10, відсутнє. Вказаний факт було відображено в Інвентаризаційному описі необоротних активів від 04.10.2022.

За доводами позивача, відповідачем в порушення умов договору не було повідомлено позивача щодо обставин та часу зникнення майна, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування вартості втраченого майна у розмірі 547 876,30 грн.

Докази повернення переданого майна або оплати його вартості на вимогу позивача відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Умовами договору, сторони передбачили відповідальність зберігача за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором.

Так, у п. 5.1. договору визначено, що зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність майна з моменту переданняч майна на зберігання і до моменту його повернення поклажедавцеві. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, яке передане на зберігання, або його частини, зберігач повинен відшкодувати поклажедавцеві 100% вартості майна та всі пов`язані з цим збитки.

У відповідності до ч. 1 ст. 950 Цивільного кодексу України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України передбачено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

З огляду на наведені норми законодавства та фактичні обставини справи, умови договору, відсутність доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, наведені у відзиві спростовуються наступним.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

В акті зазначаються: 1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення; 2) відомості про власника (власників) майна: для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті; 3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності); 4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані; 5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).

Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.

Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

Судом встановлено, що відповідачем не надано належного та допустимого доказу на підтвердження обставин щодо вилучення майна, в порядку Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

В той же час, надані відповідачем копії наказу командира військової частини № НОМЕР_2 від 01.03.2022 № 0403 та б/н не можуть бути належним доказом в розумінні ст. 76, 76 ГПК України, щодо вилучення майна у ПП «Транс Петроль».

Крім цього, матеріалами справи підтверджується та обставина, що Енергетичною митницею направлявся лист до військової частини № НОМЕР_1 від 04.08.2022 № 7.6-1/28-01-8.2/1702. Зі змісту відповіді командира військової частини № НОМЕР_1 від 06.09.2022 № 759, вбачається, що Наказ від 01.03.2022 № 0103 у військовій частині № НОМЕР_1 не зареєстрований, начальник відділення логістики військової частини майор І. Дорошенко примусового вилучення майна не проводив. Військова частина № НОМЕР_1 отримала від компанії ПП «Транс Петроль» паливо у кількості 12 000 кг (16 000 літрів), яке в подальшому згідно акту приймання-передачі № 20 було прийнято на облік.

Аналогічного змісту лист від військової частини № НОМЕР_1 (копія листа від 19.05.2023 № 438 міститься в матеріалах справи) також отримано і відповідачем на запит адвоката останнього.

Відтак, доводи відповідача щодо вилучення майна, що перебувало на зберіганні у зберігача військовою частиною № НОМЕР_1 від 01.03.2022 №0403, за погодженням Житомирської обласної державної адміністрації, у відповідності до п. 1 ст. 4 Закону України «Про передачу примусово відчуженого майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Також суд критично оцінює доводи відповідача щодо припинення дії договору 31.10.2021, оскільки матеріалами справи не містять жодних доказів того що сторонами вчинялися дії після 31.10.2021 щодо повернення такого майна ані з боку зберігача, ані з боку поклажодавця.

Так, згідно з положеннями ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Умовами договору сторонами визначено, що зберігач повертає майно поклажодавцю повністю або частково за першою вимогою останнього не пізніше трьох днів з дня такої вимоги. Повернення мана оформляється актом прийому-передачі з відповідального зберігання (п. 2.1.9. договору).

За приписами ст. 948 ЦК України поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та виходячи з наведених вище норм процесуального законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на спростування доводів позивача щодо існування обов`язку відповідача на відшкодування вартості втрати майна, яке було передано на зберігання за договором добровільного зберігання майна, що знаходиться під митним контролем № 4 від 25.01.2021.

У зазначеному аспекті слід зазначити, що позивачем під час розгляду справи надано суду належні, допустимих та більш вірогідні докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Отже, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Енергетичної митниці Держмитслужби у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Транс Петроль» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 2/37, кв. 33; ідентифікаційний код 37498929) на користь Енергетичної митниці Держмитслужби (04215, м. Київ, вул. Світлицького, буд. 28-А; ідентифікаційний код 43115923) грошові кошти у розмірі 547 876 грн 30 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 218 грн 14 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.06.2023

Суддя Л. Г. Пукшин