ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги

15.06.2023м. ДніпроСправа № 904/8481/16

Господарський суд у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Риженко Д.В., розглянувши скаргу від 07.04.2023 № б/н Машкари Андрія Юрійовича на бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у справі:

за позовом Фізичної особи-підприємця Грицанюка Валерія Федоровича, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Машкара Андрія Юрійовича, м. Дніпро

про стягнення 14 860 грн 59 коп.

Представники:

від стягувача: не з`явився;

від скаржника (боржника): Трегуб Ю.Е., адвокат;

від державного виконавця: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду від 08.11.2016, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.08.2017, позов задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Машкара Андрія Юрійовича на користь Фізичної особи-підприємця Грицанюка Валерія Федоровича 13 446 грн 00 коп. основного боргу, 1 407 грн. 79 коп. пені, 1 377 грн 37 коп. витрат по сплаті судового збору; у решті позову відмовлено.

21.11.2016 на виконання вказаного рішення господарським судом видано наказ.

10.04.2023 до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій скаржник просить суд:

1) визнати неправомірною бездіяльність начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Вячеслава Шевченка у виконавчому провадженні № 54834060 щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 ;

2) зобов`язати начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вячеслава Шевченка зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який накладений в межах виконавчого провадження № 54834060 за постановою від 05.10.2017.

В обґрунтування поданої скарги скаржник зазначає, що 05.10.2017 в межах виконавчого провадження № 54834060 старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ахмедовою Д.О. винесено постанову про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 18 005,28 грн. 21.05.2019 старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ахмедовою Д.О. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Після цього виконавчий документ від 21.11.2016 у справі № 904/8481/16 до примусового виконання стягувачем не пред`являвся. строк пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання сплив 21.05.2022. Проте, на звернення скаржника про зняття арешту з майна боржника Машкари А.Ю. від Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) отримано відповідь за підписом начальника Вячеслава Шевченка, якою у знятті арешту відмовлено за відсутності станом на 29.03.2023 передбачених чинним законодавством підстав щодо зняття арешту з майна боржника. Скаржник, із посиланням на норми ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції станом на 21.05.2019, вважає бездіяльність виконавчої служби щодо незняття арешту з майна боржника незаконною, що стало підставою для звернення до господарського суду із даною скаргою.

Ухвалою господарського суду від 11.04.2023 прийнято скаргу до розгляду та призначено її розгляд у судовому засіданні на 20.04.2023.

Ухвалою господарського суду від 20.04.2023 розгляд скарги відкладений на 15.06.2023 в межах розумних строків за клопотанням державного виконавця та згодою сторін.

02.05.2023 на адресу суду надійшли письмові пояснення державного виконавця на скаргу від 29.04.2023 № 38328, в яких проти задоволення скарги заперечує та зазначає, що в силу приписів п. 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" строк пред`явлення виконавчого документу у даній справі не сплив, а є таким, що перервався та буде встановлений з дня припинення або скасування воєнного стану. Зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" набрали законної сили 26.03.2022. Таким чином, стягувач має право повторного пред`явлення вказаного виконавчого документу до примусового виконання, а тому підстави для зняття арешту у виконавчої служби відсутні.

26.06.2023 на адресу суду надійшли заперечення стягувача на скаргу, в яких просить у задоволенні скарги відмовити та зазначає, що відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документу стягувачу. Повернення виконавчого документу стягувачу без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту. ФОП Грицанюк В.Ф, стверджує, що рішення господарського суду у даній справі навмисно не виконується боржником, оскільки останній переховує своє майно, у зв`язку із чим стягувач заперечує проти зняття арешту з майна боржника.

Того ж дня стягувач подав до суду клопотання про розгляд скарги без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами.

14.06.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання державного виконавця про розгляд скарги за відсутності представника ДВС.

У призначене судове засідання представники стягувача та ВДВС не з`явилися.

З урахуванням поданих клопотань, господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників стягувача та ВДВС, оскільки про час та місце розгляду скарги останні повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 15.06.2023 представник скаржника підтримав вимоги скарги, просив її задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника скаржника, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги, з огляду на таке.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із нормами ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", cудові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За нормами ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження №54834060 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 у справі № 904/8481/16 про стягнення з ФОП Машкари А.Ю. на користь ФОП Грицанюка В.Ф. заборгованості у сумі 16 231,16 грн.

05.10.2017 старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ахмедовою Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54834060 (а.с. 121-122).

05.10.2017 в межах виконавчого провадження № 54834060 старшим державним виконавцем Ахмедовою Д.О. винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 18 005,28грн. (а.с. 123-124).

21.05.2019 старшим державним виконавцем Ахмедовою Д.О. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" та встановлений строк для повторного пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання до 21.05.2022 (а.с. 125-126).

23.03.2023 представник боржника адвокат Трегуб Ю.С. засобами електронного зв`язку звернувся до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою, в якій просив зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , який накладений в межах виконавчого провадження № 54834060 за постановою від 05.10.2017, про що винести відповідну постанову.

29.03.2023 адвокатом Трегуб Ю.С. засобами електронного зв`язку отримано відповідь Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), якою у знятті арешту відмовлено за відсутністю станом на 29.03.2023 передбачених чинним законодавством підстав для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 в рамках завершеного виконавчого провадження № 54834060; також у відповіді зазначено, що згідно з ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду та рекомендовано звернутися до суду з відповідною позовною заявою щодо зняття арешту з майна.

Боржник не погоджується із відмовою державного виконавця зняти арешт з його майна та стверджує, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на поточну дату) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Отже, згідно з приписами ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції на 21.05.2019 державний виконавець при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу проводить всі необхідні дії у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, в тому числі й знімає арешт, накладений на майно боржника, чого не було зроблено у виконавчому провадженні № 54834060 при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу та у подальшому на звернення боржника.

Таким чином, за твердженням скаржника, начальник Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевченко В. не вчинив жодних дій щодо зняття арешту з його майна і цією бездіяльністю порушується право скаржника на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Господарський суд вважає помилковими вищевказані твердження скаржника з огляду на таке.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і далі в редакції станом на 21.05.2019) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 6 ст. 37 вказаного Закону).

За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з ч. 4 вказаної статті строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Крім того, судом враховано, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ та Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", в Україні введений та продовжує діяти воєнний стан

Верховною Радою України прийнято Закон від 15.03.2022 року №2129-ІХ "Про внесення змін до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", що набрав чинності 26.03.2022.

З урахуванням вказаних змін, відповідно до п. 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Таким чином, строк пред`явлення спірного виконавчого документа до примусового виконання є таким, що перервався на час дії воєнного стану та буде у подальшому рахуватися з дня припинення або скасування воєнного стану.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною першою цієї статті випадках. При цьому у ній не зазначено такого випадку, як повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку з невиявленням протягом року з дня оголошення розшуку транспортних засобів боржника, розшук яких здійснювався поліцією.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Проте, як зазначено вище, виконавче провадження № 54834060 не було завершено чи закінчено в розумінні ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", на яку посилається скаржник, а рішення суду не є виконаним. Тому стягувач не позбавлений права повторно звернутися до виконавчої служби із вказаним виконавчим документом.

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, у державного виконавця були відсутні законні підстави для зняття арешту з майна боржника.

Також господарський суд зазначає, що ніщо не перешкоджає боржнику добровільно виконати рішення суду у даній справі, що є його обов`язком згідно з п. 9 ст. 129 Конституції України та ст. 18 Господарського процесуального кодексу України.

Стаття 339 Господарського процесуального кодексу України передбачає право на звернення із скаргою до суду. Даною статтею встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Господарський суд зазначає, що скаржником не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для зняття арешту з майна боржника; доводи скаржника про порушення його прав бездіяльністю державного виконавця не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Так, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З врахуванням викладеного та встановлених судом фактичних обставин справи, враховуючи наявні у справі документи та позиції сторін і державного виконавця, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 15.06.2023 оголошені вступна та резолютивна частини ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 232-235, 240, 342-344 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги від 07.04.2023 № б/н ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з дати її оголошення - 15.06.2023.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 254 - 259 Господарського процесуального кодексу України, до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя І.А. Рудь