ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року

м. Київ

cправа № 908/2130/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н. М., Кондратової І. Д.,

за участю секретаря судового засідання Юдицького К.О.,

представників учасників справи:

від позивача - Рисіна О.О.,

від відповідача - не з`явився,

від третьої особи - не з`явився,

розглянувши матеріали касаційної скарги LRS GmbH (ЛРС ГмбХ)

на постанову Центрального апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Орєшкіна Е.В., Іванов О.Г., Кощеєв І.М.

від 17.01.2023

за позовом LRS GmbH (ЛРС ГмбХ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Огнеупор - Індустрія"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг"

про визнання контракту та додаткових угод недійсними

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. LRS GmbH (ЛРС ГмбХ (далі - Позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Огнеупор - Індустрія" (далі - Відповідач) про визнання недійсним контракту від 29.01.2018 № 29/01/2018, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Огнеупор - Індустрія" та LRS GmbH (ЛРС ГмбХ), та додаткових угод до нього від 29.03.2018 № 1, від 23.04.2018 № 2 (далі - спірний контракт та спірні додаткові угоди).

2. Позов обґрунтовано тим, що спірний контракт та спірні додаткові угоди Позивачем не підписувались, ніколи не визнавались та не виконувались; підпис, який міститься під прізвищем Олександра Фріза у спірному контракті, належить не останньому, а іншій особі, що свідчить про те, що виконавчий орган LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) - генеральний директор Александр Фріз, спірний правочини від імені Позивача не укладав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 31.01.2022 у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Огнеупор - Індустрія" на користь LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) витрати зі сплати судового збору в сумі 70,00 євро та 19 769, 47 грн витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи.

4. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, взявши до уваги висновок експерта від 20.09.2021 № 3207-21, складений за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у справі № 908/2130/20, яким підтверджується, що підписи від імені Олександра Фріза у спірному контракті, специфікації № 1 до контракту, спірних додаткових угодах до контракту, акті виконаних робіт від 29.03.2018 виконані не Олександром Фрізом, а іншою особою, дійшов висновку, що спірний контракт та спірні додаткові угоди є такими, що неукладені, а неукладений правочин не підлягає визнанню недійсним.

5. Суд першої інстанції дійшов також таких висновків, що:

- в матеріалах справах відсутні документи на підтвердження схвалення спірного контракту з боку Позивача в особі директора Александра Фріза в розумінні статті 241 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

- відтиск штампу з реквізитами LRS GmbH (ЛРС ГмбХ), який наявний на спірному контракті та спірних додаткових угодах не є печаткою в розумінні законодавства України і Німеччини (на його виготовлення не потрібно жодних дозвільних документів і він може бути виготовлений будь-ким);

- відтиск печатки LRS GmbH (ЛРС ГмбХ), який містяться на спірному контракті, специфікації № 1 до контракту, спірних додаткових угодах до контракту та акті виконаних робіт візуально відрізняються від відтисків печатки, які містяться на договорі на капітальну закупівлю від 27.12.2017 № 3870, укладеного між Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (замовник) та LRS GmbH (ЛРС ГмбХ (підрядник) та його додатках, тобто відрізняються від відтисків на інших документах.

6. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023 рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2022 в частині відмови в задоволенні позову змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції постанови. В частині стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат зі сплати судового збору в сумі 70,00 євро та 19 769,47 грн на проведення судової почеркознавчої експертизи рішення скасовано. Прийнято в цій частині нове рішення про покладення судових витрат на Позивача.

7. Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд виходив з того, що надходження обладнання на виконання спірного контракту та специфікації № 1 на територію України до Відповідача підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами, що свідчить про вчинення Позивачем дій на схвалення спірного контракту.

8. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на відсутність підстав для застосування положень статей 203, 215 ЦК України через вчинення Позивачем фактичних дій, направлених на схвалення правочину, а не з підстав неукладеності правочину, схвалення якого Позивачем не відбулось.

9. Апеляційний господарський суд зазначив, що печатка відноситься до даних, які дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, а тому саме Позивач має нести відповідальність за законність використання печатки, зокрема, при нанесенні її відбитків на договорах, актах, розрахункових документах, проте доказів загублення печатки, її викрадення або в інший спосіб вибуття з володіння Позивача, використання іншою особою, в тому числі шляхом підробки, ним надано не було.

10. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що наявність або відсутність в цьому випадку відтиску печатки на спірному контракті та спірних додаткових угодах не вливає на вирішення спору по суті з огляду на те, що істотною обставиною у цьому спорі є з`ясування питання саме схвалення спірного контракту Позивачем вчиненням дій, що доводиться матеріалами справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

11. Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023, а рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2022 залишити без змін.

12. Підставами для скасування постанови апеляційного господарського суду зазначає пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а саме, що суд апеляційної інстанції застосував статті 203, 207, 215 ЦК України без урахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16 - ц у подібних правовідносинах.

Посилається у касаційній скарзі і на пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України та на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 241 ЦК України у взаємозв`язку з положеннями статті 203, частин 2, 4 статті 207, статті 215 ЦК України.

Позивач зазначає також, що суд апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушив статті 2, 7, частину 4 статті 11, статті 13, 14, 15, 76-78, 86 ГПК України.

13. Відзиви на касаційну скаргу учасники справи не подали.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (замовник) та LRS GmbH (ЛРС ГмбХ (підрядник) було укладено договір на капітальну закупівлю № 3870, за умовами якого підрядник зобов`язувався виконати зобов`язання, вказані в пункті 1.2 договору у встановлений в цьому договорі строк (строки) на об`єкті: "капітальний ремонт ІІІ розряду газоочистки ДП-9. Розробка поставка монтаж футерування горна, фурмені зони, наплічників і шахти доменної печі" у повному обсязі основних та супутніх зобов`язань згідно з технічного завдання (додаток 1 до цього договору) та технічної продукції підрядника (додаток 13 до цього договору) та інших визначених цим договором умов, а замовник - прийняти та сплатити за них визначену в договорі плату.

15. Згідно з пунктом 1.2 договору на капітальну закупівлю підрядник зобов`язувався виконати: виконання передпроектних робіт (розробка основних проектних рішень (НЕ ДІЄ); виконання загальних та деталізованих проектних-вишукувальних робіт та робіт з планування за вимогою замовника (НЕ ДІЄ); здійснення авторського нагляду (НЕ ДІЄ); поставка матеріалів та/або устаткування (НЕ ДІЄ); виконання монтажних робіт (НЕ ДІЄ); виконання шеф-монтажних робіт; виконання робіт з укладки вогнетримкої маси; виконання будівельних робіт (НЕ ДІЄ); виконання пусконалагоджувальних робіт, включаючи індивідуальні тести, комбіновані тести та усунення дефектів за переліком (НЕ ДІЄ); розробка програмного забезпечення (НЕ ДІЄ); постачання програмного забезпечення (НЕ ДІЄ); передача замовнику майнових прав інтелектуальної власності (НЕ ДІЄ); отримання необхідних замовнику дозвільних документів з метою виконання умов даного договору (НЕ ДІЄ); введення об`єкта в експлуатацію (НЕ ДІЄ); надання консалтингових послуг (включаючи, але не обмежуючись, навчання персоналу замовника роботі на об`єкті) (НЕ ДІЄ).

16. Відповідно до пункту 1.6 договору місце розташування (адреса) майданчика, на якому підрядник виконує свої зобов`язання, що передбачені умовами цього договору: 50095, Україна, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1.

17. Загальна вартість зобов`язань підрядника згідно з цим договором складає 214 000,00 євро без ПДВ (пункт 2.1 договору).

18. У пункті 9.1 договору визначено, що підрядник має право залучати до виконання робіт сторонні організації (субпідрядник) тільки за письмовою згодою замовника та тільки з числа підприємств та організацій, що затверджені замовником для виконання відповідних робіт на території та/або об`єктах замовника (форма переліку уповноважених субпідрядників наведена в додатку № 11).

19. У додатку № 11 до договору на капітальну закупівлю від 27.12.2017 № 3870 "перелік уповноважених субпідрядників" субпідрядником визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Огнеупор-Індустрія".

20. Судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах справи міститься копія контракту від 29.01.2018 № 29/01/2018, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Огнеупор-Індустрія" (субпідрядник) та LRS GmbH (ЛРС ГмбХ (замовник) в особі директора Александа Фріза, за умовами якого замовник доручає та оплачує, а субпідрядник - приймає на себе субпідряд на виконання комплексу будівельних робіт з футеровки горна, фурменої зони, заплічок, маратора і шахти жароміцним бетоном на об`єкті "капітальний ремонт ІІІ розряду газоочистки ДП-9, Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг", розробка, поставка, монтаж футерування горна, фурмені зони, заплічок та шахти доменної печі", розташованого за адресою: 50095, Україна, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1, згідно з вимогами технічного завдання "розробка, поставка та монтаж футерування горна, фурменої зони, заплічок та шахти доменної печі. 020-01.2017-ТЗ (затвердженого 20.02.2017)" (послуги).

21. Відповідно до пунктів 1.3, 2.1 контракту субпідрядник зобов`язується виконати роботи не пізніше 31.03.2018. За закінченням виконання робіт сторони підписують акт виконаних робіт.

22. У пункті 1.2. контракту сторони погодили, що послуги надаються власними та залученими силами та обладнанням субпідрядника.

23. Ціна послуг складає 60 100,00 євро, в тому числі ПДВ за курсом НБУ на дату підписання акту виконаних робіт. Ціна є твердою та включає в себе всі витрати субпідрядника, а також належна йому винагорода (пункт 3.1 контракту з урахуванням додаткової угоди від 29.03.2018 № 1).

24. Пунктом 5.1 контракту встановлено, що для виконання послуг замовник надає, а субпідрядник - приймає на умовах тимчасового ввезення обладнання, вказане в специфікації № 1, в режимі тимчасового ввезення на умовах DAP (відповідно Інкотермс 2010).

25. У специфікації № 1 до вказаного контракту визначено перелік із 11 найменувань.

26. Пунктом 13.3 контракту встановлено, що він вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2018, а в разі невиконання сторонами своїх обов`язків - до їх повного виконання.

27. Відповідно до пункту 13.4 контракту, його укладено в рамках договору на капітальну закупівлю від 27.12.2017 № 3870 між LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) та Публічним акціонерним товариством "Арселор Міттал Кривий Ріг".

28. Згідно з пунктами 12.1, 12.2 контракту, з урахуванням додаткової угоди від 23.04.2018 № 2, всі спори та розбіжності між сторонами, що виникають в процесі виконання цього контракту або в зв`язку із ним, передаються на розгляд Господарського суду Запорізької області (Україна), в установленому законодавством України порядку. При розгляді спору застосовується матеріальне та процесуальне право України.

29. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у матеріалах справи міститься також копія акту виконаних робіт від 29.03.2018 (в колонці акту, викладеній на англійській мові, зазначено дату акту 29.12.2018) про виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Огнеупор - Індустрія" всіх зобов`язань (всіх робіт) перед LRS GmbH (ЛРС ГмбХ), передбачених контрактом від 29.01.2018 № 29/01/2018.

30. На обґрунтування позову, Позивач посилається на те, що спірний контракт і угоди укладено з боку LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) невідомою особою, за відсутності його волевиявлення з огляду на що мають бути визнані недійсними.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

31. Цивільний кодекс України (у редакції, чинній на момент укладення спірного контракту та угод)

Стаття 11. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків

1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;…

Стаття 202. Поняття та види правочинів

1. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 207. Вимоги до письмової форми правочину

1. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Стаття 208. Правочини, які належить вчиняти у письмовій формі

1. У письмовій формі належить вчиняти:

1) правочини між юридичними особами;…

Стаття 15. Право на захист цивільних прав та інтересів

1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16. Захист цивільних прав та інтересів судом

1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

2) визнання правочину недійсним;…

Стаття 203. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 215. Недійсність правочину

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 204. Презумпція правомірності правочину

1. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 241. Вчинення правочинів з перевищенням повноважень

1. Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

2. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

32. Господарський процесуальний кодекс України

Стаття 73. Докази

1. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74. Обов`язок доказування і подання доказів

1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 76. Належність доказів

1. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

33. Перевіривши наявність зазначених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження судового рішення (пункти 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК України), дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи відповідно до вимог статті 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї касаційної скарги з огляду на таке.

34. Верховний Суд зазначає, що з аналізу статті 202 ЦК України вбачається, що правочин - це правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

35. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

36. Частиною ж 2 вищезазначеної статті встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

37. Верховний Суд зазначає, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

38. Укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

39. Частина 1 статті 215 ЦК України визначає підстави недійсності правочину, якими є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

40. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

41. З аналізу вказаних вище норм матеріального права вбачається, що чинне законодавство розрізняє: правочин, який є неукладеним, зокрема, у випадку не підписання його однією із сторін та оспорюваний правочин, який може бути визнаний недійсним судом у випадку доведення Позивачем підстав, визначених статтею 203 ЦК України.

42. Водночас, недійсним може бути визнаний лише укладений правочин. Договір, який не укладено, не може бути визнаний недійсним. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пунктах 7.18, 7.21 постанови від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, на яку Скаржник посилається в обґрунтування підстави касаційного оскарження, встановленої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України; Велика Палата Верховного Суду у пункті 121 постанови від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц ).

43. Разом з тим, непідписаний однією із сторін правочин набуває юридичної сили укладеного, тобто за ним виникають права і обов`язки і він може досліджуватись на предмет його недійсності у випадку, якщо відбулось його подальше схвалення цією особою, що є таким способом волевиявлення особи до вчинення правочину, що вбачається із норм статті 241 ЦК України.

44. Верховний Суд зазначає, що настання передбачених статтею 241 ЦК України наслідків ставиться в залежність саме від того, чи було в подальшому схвалено правочин саме особою, яка мала, однак не підписала спірний правочин, а не будь-якою іншою особою, та чи було такою особою вчинено юридично значимі дій спрямовані на його виконання.

Подібний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17.

45. Суд першої інстанцій, врахувавши висновок експерта від 20.09.2021 № 3207-21, складений за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у справі № 908/2130/20, яким підтверджується, що підпис від імені уповноваженої особи Позивача - Александра Фріза у контракті від 29.01.2018 № 29/01/2018, специфікації № 1 до контракту, додаткових угодах від 29.03.2018 № 1, від 23.04.2018 № 2 до контракту, акті виконаних робіт від 29.03.2018 виконані не Александром Фрізем, а іншою особою, дійшов правильного висновку про неукладеність спірного контракту, оскільки в цьому випадку відсутнє волевиявлення Позивача на його укладення, з чим погоджується і Верховний Суд.

46. Місцевий господарський суд, надавши також оцінку наявним у матеріалах справи документам відповідно до вимог статті 86 ГПК України, встановив недоведеність схвалення цього контракту Позивачем у розумінні статті 241 ЦК України.

47. Натомість, апеляційний господарський суд дійшов висновку про схвалення спірного контракту через наявність таких документів як міжнародна товарно - транспортна накладна (СMR) 0602181, лист Відповідача від 30.03.2018 № 29/03/3 начальнику м/п Кривий Ріг Дніпропетровської митниці ДФС Міценку С.А., митна декларація СMR № 220262.

48. Однак, Верховний Суд зазначає, що апеляційним господарським судом не було враховано висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17 про те, що подальше схвалення правочину має здійснюватись безпосередньо особою, від імені якої вчиняється правочин, а не будь-якою іншою особою та, що спірний контрат не був схвалений саме Позивачем, оскільки документи, враховані судом апеляційної інстанції як доказ подальшого схвалення спірного контракту, Позивачем не видавались і не є наслідком юридично значимих дій Позивача.

49. А інші документи, які могли б свідчити про прийнятя Позивачем до виконання спірного контракту - специфікація № 1 до контракту, акт виконаних робіт від 29.03.2018 не були підписані від імені Позивача його директором - Александром Фрізом, а були виконані іншою особою.

50. Оскільки апеляційний господарський суд дійшов неправильного висновку про подальше схвалення правочину Позивачем відповідно до вимог статті 241 ЦК України, неправильно застосував норму статті 241 ЦК України до спірних правовідносин, помилково не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пунктах 7.18, 7.21 постанови від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, на яку Скаржник посилається в обґрунтування пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, які є ідентичним висновкам, викладеним у пункті 121 постанови від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, висновку Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17, внаслідок чого дійшов неправильного висновку про те, що Позивачем були вчинені фактичні дії, направлені на схвалення правочину, що виключає висновок про його неукладеність, то Верховний Суду вважає за необхідне скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023 та залишити в силі рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2022, яке є законним і обґрунтованим, тобто прийнятим відповідно до вимог статті 236 ГПК України.

51. Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неукладеність спірного контракту, який недійсним не може бути визнаний та правильно відмовив у задоволенні позову з цих підстав.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

52. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про скасування постанови суду апеляційної інстанції як такої, що прийнята при неправильному застосуванні норм матеріального права, без урахування висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у пунктах 7.18, 7.21 постанови від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

53. Касаційну скаргу необхідно задовольнити.

Судові витрати

54. Зважаючи на залишення в силі рішення суду першої інстанції, понесені Скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) задовольнити.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023 у справі № 908/2130/20 скасувати.

3. Рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2022 у справі № 908/2130/20 залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Огнеупор - Індустрія" (69068, м. Запоріжжя, вул. Кругова, буд. 165, кім. 93, ) на користь LRS GmbH (ЛРС ГмбХ), 51766, Німеччина, Енгельскирхен, Хаммервейс, 21, код підприємства 85477, ІІН 212/5709/1490 (Germany, 51766, Engelskirchen, Hammerwiese, 21) 120, 00 євро судового збору за подання касаційної скарги.

5. Доручити видачу відповідного наказу у справі № 908/2130/20 Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова