ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" червня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/796/20
Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.,

секретар судового засідання Бондар О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Танасійчук Г.М.

від відповідача: Єніч В.С.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площа Думська, 1; );

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ" (65045, м. Одеса, провулок Нечипуренко, буд. 15, кв. 27; );

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; );

про стягнення 47 575 163 грн.

Суть спору: у березні 2020 року Одеська міська рада звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, в якій з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (вх. № 2189/23 від 23.01.2023) просила суд стягнути грошові кошти в сумі 47 575 163 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач отримав із комунальної власності об`єкти нерухомого майна на підставі недійсного правочину та в подальшому на підставі рішення суду на користь ТОВ "АРТ" міською радою було повернуто усе набуте за недійсним правочином у вигляді компенсації вартості будівлі разом із переданими на виконання недійсного правочину грошовими коштами. При цьому, позивач вважає, що відповідачем було збережено частину набутого за недійсним правочином у вигляді вартості частини об`єктів, які не були повернуті на користь територіальної громади, в зв`язку з чим позивач стверджує про наявність у відповідача обов`язку повернути Одеській міській раді об`єкти нерухомого майна, згідно з переліком у витребуванні яких було відмовлено у судовому порядку від третіх осіб. Однак, враховуючи позицію судів, позивач наполягає на неможливості повернення такого майна ТОВ "АРТ", оскільки його власниками є інші особи. За таких обставин, Одеська міська рада, посилаючись на приписи ст. ст. 215, 216, 1212, 1213 ЦК України, ч. 2 ст. 208 ГК України звернулась до суду з вимогами про зобов`язання повернути набуте за недійсним правочином - у вигляді відшкодування вартості відповідних об`єктів нерухомого майна у розмірі 47 575 163 грн. до відповідача, як до сторони за недійсним правочином.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 30.03.2020 року відкрито провадження у справі №916/796/20 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 27.04.2020 року о 12:30 год; залучено Департамент комунальної власності Одеської міської ради до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача

Ухвалою суду від 27.04.2020 року підготовче засідання було відкладено, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 18.05.2020 року о 12:30.

Між тим, дане засідання не відбулося, оскільки 18.05.2020 року з 11 год. 20 хв. всі працівники та відвідувачі суду були евакуйовані з адміністративної будівлі, у зв`язку з проведенням ГУДСНС України в Одеській області спільно з ГУНП в Одеській області оперативно-розшукових заходів з приводу анонімного повідомлення про закладення вибухового приладу в адміністративній будівлі суду, про що Господарським судом Одеської області складено довідку.

Ухвалою суду від 18.05.2020 року підготовче засідання призначено на "10" червня 2020 р. о 16:00.

У судовому засіданні від 10.06.2020 року судом оголошено протокольну ухвалу, якою задоволено клопотання позивача та відкладено підготовче судове засідання на 08.07.2020 року о 10:00 год.

07.07.2020 до суду від відповідача надійшов відзив та заява про застосування строків позовної давності.

31.07.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

31.07.2020 року до суду від Одеської міської ради надійшло клопотання (вх. ГСОО 20278/20) про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи. В обґрунтування поданого клопотання позивач посилається на положення статті 1212 Цивільного кодексу України, де передбачено обов`язок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі ст. 1213 Цивільного кодексу України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Таким чином, як зазначає позивач, необхідність проведення оціночно-будівельної експертизи полягає у встановленні на підставі додаткових доказів вартості відповідних об`єктів нерухомого майна для уточнення суми, яка підлягає стягненню з відповідача.

При цьому позивач повідомляє, що при поданні позову обґрунтування розміру грошових коштів, що підлягають стягненню, здійснено на підставі копій документів, що містяться в реєстраційних справах в електронному вигляді, доступ до яких мають органи місцевого самоврядування.

З урахуванням викладеного, заявник у даному клопотанні просив суд доручити проведення експертизи Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на розгляд якої поставити наступні питання:

яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень першого поверху № 595, загальною площею 109,6 кв.м., за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Фонтанська дорога (вулиця Перекопської дивізії), будинок 16/6?

яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень першого поверху № 503, загальною площею 222.9 кв.м., за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Велика Арнаутська, будинок 55?

яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень другого поверху № 810, загальною площею 222.5 кв.м., за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Велика Арнаутська, будинок 55?

яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежилого приміщення першого поверху № 501, загальною площею 131.1 кв.м., за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Катерининська, будинок 22?

яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежилих приміщень антресолі №502, загальною площею 20, 5 кв.м., за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Катерининська, будинок 22?

яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежилих приміщень підвалу №504, загальною площею 32,7 кв.м., за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Катерининська, будинок 25?

яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежилих приміщень першого поверху №503, загальною площею 90 кв.м., за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Катерининська, будинок 25?

яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежилих приміщень першого поверху №501, загальною площею 178, 4 кв.м., за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Ланжеронівська, будинок 21 ?

яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежилих приміщень першого поверху №504, загальною площею 28, 3 кв.м., за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Грецька, будинок 40 ?

яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 109, 2 кв.м., за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Рішельєвська, будинок 12?

яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень першого поверху №810, загальною площею 145, 8 кв.м., за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Нечипуренка, будинок 15 ?

яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 84 кв.м., за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Преображенська, будинок 9-А ?

яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень №501, загальною площею 166,6 кв.м., за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Пастера, будинок 60 ?

яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 94, 6 кв.м., за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Пастера, будинок 60?

У судовому засіданні від 08.07.2020 року судом оголошено протокольну ухвалу в порядку п.3 ч.2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України про відкладення підготовчого судового засідання на 03.08.2020 року о 11:30 год. із встановленням позивачу строку для подання відповіді на відзив, в порядку ст. 166 ГПК України, до 17.07.2020 року та відповідачу строку для подання заперечень, в порядку ст. 167 ГПК України, до 31.07.2020 року.

У судовому засіданні від 03.08.2020 року, судом було оголошено протокольну ухвалу в порядку п. 3 ч. 2 ст.183 Господарського процесуального кодексу України про відкладення підготовчого процесуального кодексу України на 10.08.2020 року о 16:00 год.

07.08.220 до суду від позивача надійшли заперечні на заяву про застосування позовної давності.

10.08.2020 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ" надійшли заперечення та заперечення на клопотання про призначення експертизи, відповідно до яких відповідач просить суд відмовити в задоволенні клопотання Одеської міської ради про призначення експертизи. В обґрунтування заперечень, відповідач вказує на неможливість проведення судової експертизи, з огляду на неподання позивачем документів, що необхідні для проведення оціночно-будівельної експертизи, крім того всі об`єкти нерухомого майна, вартість яких намагається визначити позивач перебувають у власності третіх осіб, які не є учасниками справи, а відтак виключається фізична можливість проведення експертом огляду стану об`єктів нерухомості. При цьому, відповідач зазначає, про не чітке формулювання питань, які ставляться експерту.

У судовому засіданні від 10.08.2020 судом було оголошено протокольну ухвалу в порядку п.3 ч.2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України про відкладення підготовчого засідання на 17.08.2020 о 12:45 год.

У судовому засіданні від 17.08.2020 представник позивача підтримав клопотання про призначення у справі судової експертизи (вх.ГСОО№20278/20), просив суд його задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо призначення у справі судової експертизи.

Ухвалою суду від 17.08.2020 у справі №916/796/20 клопотання Одеської міської ради про призначення судової оціночно-будівельної експертизи задоволено; призначено у справі №916/796/20 судову оціночно-будівельну експертизу, на вирішення якої поставлені питання, викладені заявником у резолютивній частині клопотання. Проведення судової оціночно-будівельної експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі № 916/796/20 зупинено на час проведення судової оціночно-будівельної експертизи та повернення матеріалів справи до Господарського суду Одеської області.

02.02.2021 року до суду разом з матеріалами справи надійшло клопотання судового експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (вх. №ГСОО 2901/20) про надання додаткових матеріалів, відповідно до якого експерт, відповідно до ст.69 ГПК України, ст.13 Закону України «Про судову експертизу» та п.2.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 із змінами (далі Інструкція) для виконання судової оціночно-будівельної експертизи по матеріалах справи №916/796/20, просив надати додаткові матеріали, необхідні для виконання експертизи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.02.2021 року було задоволено клопотання судового експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про надання додаткових матеріалів за вх. ГСОО № 2901/20 від 02.02.2021, на виконання вимог судового експерта ухвалено надати перелік технічних паспортів на об`єкти нерухомого майна, та копії правовстановлюючих документів, повідомлено судового експерта, що ухвалою господарського суду від 12.02.2021 року, було витребувано від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради та Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради належним чином засвідчені копії реєстраційних справ на об`єкти нерухомого майна, відносно яких проводиться відповідна судова оціночно-будівельна експертиза та які невідкладно будуть направлені судом після їх отримання, провадження у справі №916/796/20 зупинено на час проведення експертизи та повернення матеріалів справи до Господарського суду Одеської області.

10.09.2021 року до суду від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшло клопотання (вх. №ГСОО 23935/21), відповідно до якого експерт, оскільки доступ до зазначених об`єктів 25.08.2021 та 26.08.2021 експерта не було надано, просить суд надати дозвіл на визначення середньої ринкової вартості наступних об`єктів, з урахуванням, що технічний стан об`єктів буде прийнятий, як задовільний:

-нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 109,2 м2, за адресою: м. Одеса, вулиця Рішельєвська, 12;

-нежитлових приміщень підвалу № 504, загальною площею 32,7 м2, за адресою: м. Одеса, вулиця Катерининська, 25;

-нежитлових приміщень першого поверху № 503, загальною площею 90.0 м2, за адресою: м. Одеса, вулиця Катерининська, 25;

-нежитлових приміщення першого поверху № 501, загальною площею 131,1 м2, за адресою: м. Одеса, вулиця Катерининська, 22;

-нежитлових приміщень антресолі № 502, загальною площею 20,5 м2, за адресою: м. Одеса, вулиця Катерининська, 22;

-нежитлових приміщень першого поверху № 501, загальною площею 178,4 м2, за адресою: м. Одеса, вулиця Ланжеронівська, будинок 21;

-нежитлових приміщень № 501, загальною площею 166,6 м2, за адресою: м. Одеса, вулиця Пастера, 60;

-нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 94,6 м2, за адресою: м. Одеса, вулиця Пастера, 60,

-нежитлових приміщень першого поверху № 810, загальною площею 145,8 м2, за адресою: м. Одеса, вулиця Нечипуренка, 15;

-нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 84 м2, за адресою: м. Одеса, вулиця Преображенська, 9-А;

-нежитлових приміщень першого поверху № 503, загальною площею 222,9 м2, за адресою: м. Одеса, вулиця Велика Арнаутська, 55;

-нежитлових приміщень другого поверху № 810, загальною площею 222,5 м2, за адресою: м. Одеса, вулиця Велика Арнаутська, будинок 55;

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.09.2021 року було поновлено провадження у справі №916/796/20, призначено підготовче засідання на "29" вересня 2021 року о 16:30.

28.09.2021 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ» надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (вх. № 25575/21), у якому представник відповідача, повідомив про неможливість бути присутнім у судовому засіданні 29 вересня 2021 року, а також просив оголосити перерву у підготовчому судовому засіданні у справі №916/796/20.

29.09.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ надійшло до суду заперечення на клопотання (вх. №25680/21), якому відповідач заперечує проти задоволення клопотання експерта, оскільки задоволення такого клопотання матиме наслідком відображення і подальше врахування експертом недостовірної, нечіткої та не підтвердженої інформації.

У судовому засіданні 29.09.2021 суд, задовольнивши клопотання відповідача про відкладення, оголосив ухвалу у протокольній формі про відкладення судового засідання для розгляду клопотання експерта у справі № 916/796/20 на « 08» жовтня 2021 року о 12:30.

29.09.2021 до суду від Одеської міської ради надійшли пояснення щодо клопотання експерта (вх. № 25742/21), у яких позивач відзначає важливість та необхідність проведення судової експертизи, яка була призначена з метою визначення вартості спірного нерухомого майна, я також з огляду на те, що під час дослідження було надано доступ лише до частини приміщень, Одеська міська рада повідомляє про відсутність заперечень щодо задоволення клопотання судового експерта (вх. № 23935/21 від 10.09.2021 року).

08.10.2021 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ» надійшло доповнення до заперечення ТОВ «АРТ» щодо клопотання експерта (вх. № 26625/21), у яких відповідач наголошує на обставинах, викладених у попередніх запереченнях, а також звертає увагу суду на Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» та Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», які відповідно до частини 6 статті 9 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь яких випадках її проведення.

У судовому засіданні 08.10.2021 судом було оголошено ухвалу у протокольній формі про відкладення судового засідання щодо розгляду клопотання експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про надання додаткових матеріалів на « 13» жовтня 2021 року о 13:45.

11.10.2021 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ» надійшли додаткові пояснення ТОВ «АРТ» щодо клопотання експерта (вх. № 26702/21), у яких відповідач у зв`язку із наявними суперечностями у назві клопотання експерта і його змісті, просить відмовити у його задоволенні.

У судове засідання 13.10.2021 з`явились представники Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; представник відповідача не з`явився.

02.11.2022 до Господарського суду Одеської області від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України разом із супровідним листом надійшов висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи по матеріалам господарської справи №916/796/20 (вх.№24544/22) та повернуто до суду матеріали справи №916/796/20.

Судове засідання було призначено на 12.12.2020.

При цьому, у судовому засіданні 12.12.2022 суд ухвалою в протокольній формі відклав розгляд справи на 23.01.2023 о 12:20.

23.01.2023 до суду від позивача надійшла заява, в якій позивач з урахуванням висновку експерта судової оціночно- будівельної експертизи, відповідно до ст. 46 ГПК України, збільшив розмір позовних вимог, визначив ціну позову у розмірі 47 575 163 грн та просив стягнути їх з ТОВ «АРТ».

При цьому, у судовому засіданні 23.01.2023 суд ухвалою в протокольній формі відклав розгляд справи на 08.02.2023.

23.02.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про призначення повторної оціночно- будівельної експертизи.

У судовому засіданні 30.03.2023 суд оголосив ухвалу в протокольній формі про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті в засіданні суду на 10.04.2023 о 16:00 год та ухвалою у протокольній формі відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи.

10.04.2023 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

При цьому, у судовому засіданні 10.04.2023 суд ухвалою в протокольній формі відклав розгляд справи на 22.05.2023 о 14:00 год.

У судовому засіданні 22.05.2023 суд ухвалою в протокольній формі оголосив про перерву у розгляді справи по суті до розгляд справи на 22.05.2023 о 14:00 год.

24.05.2023 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

У судовому засіданні 12.06.2023 за участю представників сторін, судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та відкладено складення повного рішення на строк, визначений ч.6 ст. 233 Господарським процесуальним кодексом України.

3. Аргументи учасників справи.

3.1. Доводи позивача.

Позивач вказує про те, що ТОВ «АРТ» отримало із комунальної власності об`єкти нерухомого майна на підставі недійсного правочину. У подальшому набрало чинності рішення суду, яким підлягає поверненню на користь ТОВ «АРТ» усе набуте міською радою за недійсним правочином (у вигляді компенсації вартості будівлі разом із переданими на виконання недійсного правочину грошовими коштами).

Однак, повернути отримане за недійсним правочином має не лише Одеська міська рада, але й ТОВ «АРТ». Оскільки звернення з вимогою про витребування майна до добросовісного набувача порушує практику ЄСПЛ та критерії витребування з приватної власності майна, із відповідною вимогою позивач має звернутись безпосередньо до вигодонабувача за недійсним правочином - ТОВ «АРТ», що відповідатиме принципу пропорційності та іншим принципам, виробленим ЄСПЛ.

Більше того, ТОВ «АРТ» за рішенням суду отримало компенсацію (відшкодування вартості майна) у повному обсязі.

Таким чином, позивач вважає, що непропорційною є ситуація, коли ТОВ «АРТ» повернула своє майно у повному обсязі (у вигляді відшкодування вартості) та зберігала частину набутого за недійсним правочином (частину об`єктів у вигляді їх вартості за правочинами), тоді як територіальна громада має повернути усе отримане за недійсним правочином та залишитись без частини переданого за недійсним правочином.

Тобто, критерії пропорційності у даному випадку дотримуються - позов у цілому ґрунтується на принципі пропорційності та необхідності повернення сторін недійсного правочину у первісний стан (зіаіиз дпо), запобігаючи непропорційному збагаченню ТОВ «АРТ» як сторони недійсного правочину за рахунок територіальної громади м. Одеси.

Тому, на підставі ст. ст. 215, 216, 1212, 1213 ЦКУ, ч. 2 ст. 208 ГКУ позивач вважає, що втручання у власність ТОВ «АРТ» є законним, відповідає букві та духу закону, а також має на меті суспільний інтерес, оскільки заявлений на користь територіальної громади м. Одеси.

Отже, на думку позивача, ТОВ «АРТ» зобов`язано повернути Одеській міській раді об`єкти нерухомого майна згідно з переліком (у витребуванні яких відмовлено). У разі неможливості їх повернення в натурі відшкодовується їх вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Очевидно, що неможливим є повернення ТОВ «АРТ» об`єктів нерухомого майна, оскільки власниками таких об`єктів є інші особи.

Також позивач вказує на те, що належним чином обґрунтованим, таким, що відповідає практиці ЄСПЛ, є позов до ТОВ «АРТ» про зобов`язання повернути набуте за недійсним правочином - у вигляді відшкодування вартості відповідних об`єктів нерухомого майна.

У відповіді на відзив, позивач, зокрема зазначає про те, що факт прийняття (фактичного прийняття) відповідних об`єктів нерухомості із комунальної власності територіальної громади м. Одеси на користь ТОВ «АРТ» вже встановлено судами при розгляді інших справ за участю тих самих учасників. Відповідний факт як такий не спростовується і самим відповідачем у поданому відзиві.

Щодо посилання відповідача на відсутність доказів неможливості повернення об`єктів нерухомості із власності від ТОВ «АРТ», а також на відсутність доказів того, що відповідні об`єкти не перебувають у власності відповідача, останній зазначає про те, що відповідні докази подано разом із відзивом та містяться як у копіях судових рішень (доданих до позову), так і в інших поданих з позовом документах. З метою усунення будь-яких сумнівів до даної відповіді на відзив додано інформаційні довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно стосовно кожного окремого об`єкта нерухомості (з інформацією про актуального власника станом на даний час), про стягнення вартості якого подано позов. Це є належним доказом не перебування відповідного майна у власності ТОВ «АРТ». Жодний із об`єктів нерухомості, про стягнення вартості яких заявлено позов, не перебуває у власності ТОВ «АРТ». Вказані факти (перебування майна у власності інших осіб) є беззаперечним доказом «неможливості повернення об`єктів нерухомого майна від ТОВ «АРТ».

У забезпеченнях позивач вказує, що Одеською міською радою та органами прокуратури послідовно з моменту визнання відповідного правочину недійсним у 2014 році здійснюється позовна робота з метою захист прав територіальної громади.

Так, до 22 січня 2020 року Одеська міська рада не мала права вимоги до ТОВ «АРТ», будь-якої іншої особи стосовно повернення приміщень за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 16/6 (або компенсацію їх вартості), які вибули із власності громади у 2010 році на підставі недійсного правочину. Одеська міська рада діяла правомірно та послідовно, захищаючи свої права, однак рішенням суду у задоволенні вимог міської ради відмовлено. Однак, цивільним законодавством запроваджено інститут переривання позовної давності. Таким чином, у даному випадку має місце переривання перебігу позовної давності.

Позивач наголошує, що жодне із судових рішень про відмову у витребуванні майна було прийнято більше ніж за три роки до пред`явлення позову у даній справі. Після переривання (ухвалення рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог) строк позовної давності розпочався спочатку (при цьому щодо усіх об`єктів, оскільки строк переривається навіть якщо предметом позову с лише частина вимоги, право на яку має позивач). Таким чином, у даний ситуації має місце переривання позовної давності, зважаючи на розгляд судових спорів, та позовна давність у даній справі не сплинула навіть, якщо не враховувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 року у справі №916/1952/17.

Однак, на думку позивача, виходячи із правового обґрунтування позовних вимог та фактичних обставин справи, базисним рішенням суду, від якого розпочався перебіг позовної давності стосовно заявлених позовних вимог є постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 року у справі 916/1952/17.

Позивач наполягає на тому, що позовна давність не пропущена. Проте, у випадку якщо суд дійде висновку про пропущення строку позовної давності, позивач просить врахувати усі викладені вище обставини та визнати поважними причини пропущення позовної давності.

3.2. Доводи відповідача.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви повністю посилаючись на те, що з урахуванням предмету та підстав позову у даній справі, а саме заявлення вимог про застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення вартості нерухомого майна, яке неможливо повернути, позивач, в силу вимог ст. ст. 73, 74 та 80 ГПК України зобов`язаний був би подати до суду такі докази: - докази фактичного передання (відчуження) об`єктів нерухомого майна за недійсним правочином з боку Одеської міської ради на користь ТОВ «Арт»; - докази неможливості повернення об`єктів нерухомого майна від ТОВ «Арт» на користь Одеської міської ради; - докази відсутності об`єктів нерухомості на праві власності в ТОВ «Арт» на дату звернення до суду; - докази звернення Одеської міської ради з вимогою до ТОВ «Арт» про повернення майна за недійсним правочином; - докази на підтвердження заявленої ціни позову, а саме підтвердження актуальної (станом на дату подання позову) оціночної вартості кожного з об`єктів нерухомості, по яким заявлено вимогу про стягнення вартості. Однак, жодних з перелічених доказів позивачем не надано, що свідчить про цілковиту необґрунтованість позовних вимог.

Так, відповідач вказує, що заявляючи про передання об`єктів нерухомості від Одеської міської ради на користь ТОВ «Арт», позивач не підтвердив такі обставини належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

Враховуючи п. п. 3.1., 3.2 Договору купівлі-продажу від 12.08.2010 та з огляду на підстави і предмет позову, на думку відповідача, Одеська міська рада повинна була б надати суду докази фактичної передачі об`єктів нерухомості від Одеської міської ради на користь ТОВ «Арт» та 'її реєстрації за останнім, а саме:

- Акт приймання-передачі об`єктів за Договором купівлі-продажу від 12.08.2010;

- Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ «Арт» права власності на об`єкти нерухомого майна, зазначені в Договорі купівлі-продажу від 12.08.2010

Однак, вказаних доказів суду не надано, що свідчить про недоведеність позивачем обставин та фактів, які покладені в основу позову як підстава для подальшого заявлення вимог по реституції.

Також відповідач вважає, що особа, яка вважає, що порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Отже, на переконання відповідача, вимоги Одеської міської ради неправомірно заявлені до ТОВ «Арт», оскільки належним способом захисту є саме витребування майна з чужого незаконного володіння, шляхом подання до відповідного суду належним чином мотивованої і обґрунтованої позовної заяви.

Додатково, відповідач зазначає про те, що цілком недоведеною і необґрунтованою є також ціна позову, яка складає (як на переконання позивача) сукупну вартість об`єктів нерухомості. Стверджуючи про наявність правових підстав для стягнення коштів з ТОВ «Арт», Одеська міська рада повинна була обґрунтувати та підтвердити відповідними належними і допустимими доказами, що розмір позовних вимог ґрунтується на сукупній ціні об`єктів нерухомості на дату звернення до суду. Однак, таких доказів і обґрунтувань позивач не навів, натомість надав суду копії документів, що не лише не підтверджують актуальну ціну нерухомого майна, але і взагалі відсутні в позивача. Позивачем не надано підтвердження того, що Одеська міська рада отримала повноваження на здійснення оціночної діяльності та провела оцінку об`єктів нерухомого майна, що зазначені в тексті позову. Не надано позивачем і доказів проведення оцінки вартості об`єктів нерухомого майна, перелік яких зазначений в тексті позову, суб`єктами оціночної діяльності. За таких обставин, позивачем не обґрунтовано і не доведено належними, допустимими і достатніми доказами, якою є ціна об`єктів нерухомого майна, тобто не підтверджено правомірності заявленого розміру позовних вимог. При цьому, позивач не лише ґрунтує свої суб`єктивні уявлення про можливу вартість об`єктів нерухомого майна на сумнівних документах (оригіналів яких немає в позивача), але і не з`ясовує який статус цих документів та чи відповідала обґрунтована відображена в цих документах ціна нерухомості у відповідні роки. Подані позивачем документи датовані різними роками, починаючи з 2011, закінчуючи 2018 роком - ніяк не відображають реальну ринкову ціну об`єктів нерухомості на момент відшкодування, як то передбачено ст. 216 ЦК України. Копії протоколи загальних зборів окремих товариств щодо прийняття рішень про збільшення статутних капіталів цих товариств за рахунок нерухомого майна - жодним чином не свідчать про реальну ринкову вартість об`єктів нерухомості ані на дату подання позову, ані за попередні періоди, так як за своїм правовим статусом є зовсім іншими документами, що лише фіксують прийняті учасниками товариства рішення. Не підтверджує ринкову ціну одного з об`єктів нерухомості на дату подання позову і надана позивачем копія Договору купівлі-продажу від 16 червня 2011 року, в якому сторони самостійно визначили ціну відчуження об`єкту нерухомості. Отже, відповідач вважає, що заявлена позивачем ціна позову не підтверджується жодним доказом, який би давав можливість, згідно імперативних приписів абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України встановити ціну об`єктів нерухомості, яка існує на момент відшкодування (на дату звернення до суду.

Щодо пропущення строку позовної давності, відповідач зазначає про те, що будь-яких вимог про застосування наслідків недійсності правочину Одеська міська рада до ТОВ «Арт» не заявляла взагалі, жодних листів/заяв/вимог про повернення майна або відшкодування його вартості, починаючи з моменту визнання договорів недійсними, до ТОВ «Арт» не надходило.

При цьому відповідач вказує, що по питанню відліку строків позовної давності у спірних правовідносинах вже надано правову оцінку Верховним судом у складі Касаційного господарського суду та Південно-західним апеляційним господарським судом в рамках господарської справи № 916/1592/17 (позов ТОВ «Арт» до Одеської міської ради про стягнення 48 862 099,60 грн. як відшкодування вартості майна, переданого за недійсним правочином). Зокрема, суди встановили та підтримали позицію Одеської міської ради про те, що перебіг строку позовної давності починається з 25 липня 2014 року, яка є датою прийняття постанови Одеським апеляційним господарським судом у справі № 916/2545/13, якою було вирішено визнати недійсним договір дарування від 12.08.2010 об`єкта власності ТОВ "АРТ" - адміністративної будівлі літ. "А", загальною площею 6756,7 кв. м., по вул. Верстатобудівній, 12 у м. Одесі, укладений між ТОВ "АРТ" та Одеською міською радою, визнано недійсним договір купівлі-продажу об`єктів комунальної власності Одеської територіальної громади - 23 нежитлових приміщень від 12.08.2010, укладений між Одеською міською радою та ТОВ "АРТ"; визнано недійсним договір міни укладений 12.08.2010 між ТОВ „АРТ" та Одеською міською радою 23 об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

Як вбачається з тексту постанови Одеським апеляційним господарським судом у справі № 916/2545/13 від 25.07.2014р., представники прокуратури в особі 4 осіб, які діяли в інтересах держави в особі Одеської міської ради, приймали участь в розгляді справи № 916/2545/13 та були присутніми при проголошенні постанови Одеським апеляційним господарським судом

Також, в рамках справи № 916/1952/17 (позов ТОВ «Арт» до Одеської міської ради) Південно-західним апеляційним господарським судом було зазначено, а Верховним судом підтримано правову позицію про те, що для Одеської міської ради, як другої сторони недійного договору, перебіг строку позовної давності по вимогам про застосування наслідків недійсності правочину (до яких входить і вимога про відшкодування вартості майна, яка не можливо повернути) також почався з 25 липня 2014 року. Зазначені вище судові рішення (постанова Південно-Західного апеляційного господарського суду та постанова Верховного суду) набрали законної сили, а зроблені судами висновки носять преюдиційних характер для подальших спорів між цими ж сторонами.

При цьому, на думку відповідача, власне Одеська міська рада сама повністю визнавала і навіть відстоювала в судах всіх інстанцій в рамках справи № 916/1952/17 позицію про те, що строк позовної давності у спірних правовідносинах почався саме 25 липня 2014 року. Вказане підтверджується судовими рішеннями по справі № 916/1952/17. Оскільки обов`язок з повернення майна за спірним правочином є двостороннім, строки позовної давності є цілком тотожними для обох сторін недійсного правочину (не тільки ТОВ «Арт», але і для Одеської міської ради). Згідно даних веб-порталу Судової влади України, позов до ТОВ «Арт» про стягнення 10 612 821,40 грн. в порядку ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України, Одеська міська рада подала 25 березня 2020 року (тобто майже через 6 років після початку перебігу строку позовної давності). Будь-яких обґрунтувань поважності пропуску строку позовної давності, неможливості заявлення вимог до ТОВ «Арт» протягом 3-річного строку, або ж обставин, які ж свідчили про переривання строку позовної давності - позивач суду не надав. Вказане, як стверджує відповідач, дає підстави дійти висновку про те, що позовна заява Одеської міської ради до ТОВ «Арт» подана з пропуском передбаченого Цивільним кодексом України строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в позові.

3.3 Доводи третьої особи.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради просить позовні вимоги Одеської міської ради задовольнити у повному обсязі посилаючись на ті ж самі обставини, що викладені у позовній заяві.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

14.04.2010р. Одеська міська рада прийняла рішення №5649-V «Про перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради», пунктом 13 якого доручено Представництву по УКВ ОМР укласти договір дарування, з метою прийняття у дар об`єкта власності ТОВ АРТ адміністративної будівлі загальною площею 6756,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна,12; доручено Представництву по УКВ ОМР укласти договір купівлі-продажу з метою продажу ТОВ АРТ об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, нежитлових приміщень 1-го поверху площею 109,3 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, 29/31; нежитлових приміщень 1-го поверху площею 195,3 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, 29/31; нежитлового приміщення 1-го поверху площею 115,3 кв.м., розташованого за адресою: м.Одеса, вул. Єлісаветинська, 21; нежитлових приміщень 1-го поверху площею 92,3 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 9-А; нежилих приміщень 1-го поверху площею 178,4 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 21; нежитлових приміщень 1-го поверху площею 48,2 кв.м., розташованих за адресою: м.Одеса, вул.Льва Толстого, 6; нежитлових приміщень 1-го поверху площею 28,3 кв.м., розташованих за адресою: м.Одеса, вул. Грецька, 40; нежилих приміщень 1-го поверху площею 109,2 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, 12; нежилих приміщень 1-го поверху площею 90,0 кв.м. та підвалу площею 32,7 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул.Катерининська, 25; нежилих приміщень 1-го поверху площею 131,1 кв.м. та антресолі площею 20,5 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 22; нежилих приміщень 1-го поверху площею 100,5 кв.м. та нежилих приміщень підвалу площею 118,5кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 4; нежитлових приміщень 1-го поверху та підвалу загальною площею 261,2 кв.м., розташованих за адресою: м.Одеса, вул. Пастера, 60; нежилих приміщень 1-го поверху площею 148,8 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, пров. Нечипуренка, 15; нежитлового приміщення 1-го поверху площею 109,6 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 16/6; нежитлових приміщень 1-го поверху площею 222,9 кв.м. та нежитлових приміщень 2-го поверху площею 222,5 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 55; нежилих приміщень 1-го поверху та підвалу загальною площею 1058,4 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Затонського, 1; нежилих приміщень 1-го поверху площею 143,8 кв.м. та нежилих приміщень 1-го та 2-го поверхів загальною площею 590,2кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, 4; нежилих приміщень 1-го поверху площею 237,8 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 8. Ціну продажу встановити у розмірі різниці між вартістю адміністративної будівлі загальною площею 6756,7 кв.м., розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, та вартістю нежитлових приміщень, що є обєктами комунальної власності територіальної громади м. Одеси, зазначених в абзаці 2 цього пункту. Площі приміщень можуть бути уточнені після виготовлення технічних паспортів.

12 серпня 2010р. між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю АРТ було укладено Договір міни шляхом підписання двох удаваних правочинів, які суперечать чинному законодавству. А саме:

- Договору купівлі-продажу від 12 серпня 2010р., відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю АРТ прийняло у власність (купило) від Одеської міської ради індивідуально визначене майно комунальної власності у складі 23-х нежитлових приміщень: нежитлове приміщення 1-го поверху літ. "А" загальною площею 195,3 м2 по вул. Торговій, 29/31 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху № 501 загальною площею 178,4 м2 по вул. Ланжеронівській, 21 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху площею 48,2 м2 по вул. Льва Толстого, 6 у м. Одесі; нежитлов приміщення 1-го поверху № 504 площею 28,3 м2 по вул. Грецькій, 40 у м. Одесі; нежиле приміщення 1-го поверху площею 109,2 м2 по вул. Рішельєвській, 12 у м. Одесі; нежиле приміщення 1-го поверху № 503 площею 90,0 м2 по вул. Катерининській, 25 у м. Одесі; нежиле приміщення підвалу № 504 площею 32,7 м2 по вул. Катерининській, 25 у м. Одесі; нежиле приміщення 1-го поверху № 501 площею 131,1 м2 по вул. Катерининській, 22 у м. Одесі; нежиле приміщення антресолі № 502 площею 20,5 м2 по вул. Катерининській, 22 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху № 503 літ. "А" площею 222,9 м2 по вул. Великій Арнаутській, 55 у м. Одесі; нежитлове приміщення 2-го поверху № 810 літ. "А" площею 222,5 м2 по вул. Великій Арнаутській, 55 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху № 810 літ. "А" площею 145,8 м2 по пров. Нечипуренка, 15 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху № 595 площею 109,6 м2 по Фонтанській дорозі, 16/6 у м. Одесі; нежиле приміщення 1-го поверху та підвалу № 501 загальною площею 1058,4 м2 по вул. Затонського, 1 у м. Одесі; нежиле приміщення 1-го поверху площею 143,8 м2 по вул. Рішельєвській, 4 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го та 2-го поверхів № 810 площею 590,2 м2 по вул. Рішельєвській, 4 у м. Одесі; нежитлове приміщення №503 площею 246,3 м2 по вул. Ланжеронівській, 8 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху площею 92,3 м2 по вул. Торгова 29/31 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху площею 115,3 м2 по вул. Єлісаветинська, 21 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху площею 91,5 м2 по вул. Преображенська, 9-А у м. Одесі; нежиле приміщення підвалу № 502 площею 100,5 м2 по вул. Велика Арнаутська, 4 у м. Одесі; нежиле приміщення 1-го поверху № 501 площею 118,5 м2 по вул. Велика Арнаутська, 4 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху та підвалу № 501 площею 261,2 м2 по вул. Пастера, 60 у м.Одесі;

- Договору дарування від 12серпня 2010р., відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю АРТ передало безоплатно Одеській міської раді, яка прийняла у власність дарунок: адміністративну будівлю у м. Одесі по вул. Верстатобудівний, 12, загальною площею 6756,7 кв.м..

Фактично майно за договором купівлі-продажу від 12.08.2010р. передано за актом приймання-передачі від 19.08.2010р.

На підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2010р., укладеного між ТОВ „АРТ (продавець) та ПП „Елас-Комбі (покупець), останнє купило нежилі приміщення першого поверху №501, загальною площею 178,4кв.м., розташовані по вул. Ланжеронівській,21, у м.Одесі. Продаж зроблено за 2128600грн. (п.п.1, 3 договору).

Крім того, ПП „Елас-Комбі придбало за договором купівлі-продажу від 12.11.2010р. у ТОВ „АРТ нежилі приміщення антресолі №502, загальною площею 20,5кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська,22. Продаж зроблено за 277975грн. (п.п.1, 3 договору).

ТОВ „АРТ на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2010р. продало ПП „Елас-Комбі нежитлові приміщення підвалу №504, загальною площею 32,7кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська,25. Продаж зроблено за 363575грн. (п.п.1, 3 договору).

За договором купівлі-продажу від 12.11.2010р. ТОВ „АРТ продало, а ПП „Елас-Комбі придбало нежиле приміщення першого поверху №501, загальною площею 131,1кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська,22. Продаж зроблено за 1777624,20грн. (п.п.1, 3 договору).

Крім того, 12.11.2010р. між ТОВ „АРТ (продавець) та ПП „Елас-Комбі (покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого покупець купив у продавця нежилі приміщення першого поверху №503, загальною площею 90кв.м., розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Катерининська,25. Продаж зроблено за 1000665грн. (п.п.1, 3 договору).

12.11.2010р. між ТОВ „АРТ (продавець) та ПП „Елас-Комбі (покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого покупець купив у продавця нежилі приміщення першого поверху №504, загальною площею 28,3кв.м., розташовані по вул.Грецька,40, у м. Одесі. Продаж зроблено за 439200грн. (п.п.1, 3 договору).

12.11.2010р. між ТОВ „АРТ (продавець) та Фірмою „Стенфорд-Інвест (покупець) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив нежилі приміщення першого поверху №503, загальною площею 222,9кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, ОСОБА_8,55. Продаж зроблено за 1425772,10грн. (п.п.1, 3 договору).

26.05.2011р. між ПП „Елас-Комбі (продавець) та ТОВ „Ів-Інвест ЛТД (покупець) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує нежитлові приміщення першого поверху №504, розташовані за адресою: м. Одеса, вул.Грецька,40, загальною площею 28,3кв.м. Продаж здійснено за 439200грн. (п.п.1, 2 договору).

Також, ТОВ „Ів-Інвест ЛТД придбало у ПП „Елас-Комбі за договором купівлі-продажу від 20.05.2011р. нежитлові приміщенні антресолі №502, розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Катерининська, 22, загальною площею 20,5кв.м. Продаж здійснено за 277975грн. (п.п.1, 2 договору).

26.05.2011р. між ПП „Елас-Комбі (продавець) та ТОВ „Ів-Інвест ЛТД (покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно якого продавець продав, а покупець купив нежилі приміщення підвалу №504, загальною площею 32,7кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська,25 (п.п.1, 2 договору).

За договором купівлі-продажу від 26.05.2011р. ПП „Елас-Комбі продало ТОВ „Ів-Інвест ЛТД нежилі приміщення першого поверху №501, площею 131,1кв.м., розташовані по вул. Катерининська,22, вартістю 1777624грн. (п.п.1, 2 договору).

26.05.2011р. між ПП „Елас-Комбі (продавець) та ТОВ „Ів-Інвест ЛТД (покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно якого продавець продав, а покупець купив нежилі приміщення першого поверху №503, площею 90кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська,25, вартістю 400000грн. (п.п.1, 2 договору).

Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014р. у справі №916/2545/13 за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави до відповідачів ОМР, ТОВ "АРТ", ТОВ "Утьосов", ПП "Елас-Комбі", Фірми "ХАРРІСОНС-ТРАНС-СЕРВІС" у вигляді ТОВ, ТОВ "Ів-Інвест ЛТД", ТОВ "Ів-Іммобільє", ТОВ "ДЖІ ЕМ ДЖІ КОНТЕНТ", ТОВ "ОПЕРА.", ТОВ "АВЕРС СТРОЙ", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2014р. у справі №916/2545/13 скасовано в частині припинення провадження у справі, у цій частині прийнято нове рішення: "Визнати недійсним п.13 рішення Одеської міської ради №5649-V від 14.04.2010р. "Про перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради", частини 3,4,5 резолютивної частини постанови Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2014р. у справі №916/2545/13 викладено у такій редакції: „Визнати недійсним договір міни, укладений між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ" шляхом підписання удаваних право чинів - договору дарування від 12.08.2010 об`єкта власності ТОВ "АРТ" - адміністративної будівлі літ. "А", загальною площею 6756,7 кв.м., по вул.Верстатобудівній, 12 у м. Одесі та договору купівлі-продажу 23 обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси: нежитлові приміщення 1-го поверху літ. "А" загальною площею 195,3 м2 по вул. Торговій, 29/31 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху № 501 загальною площею 178,4 м2 по вул. Ланжеронівській, 21 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху площею 48,2 м2 по вул. Льва Толстого, 6 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху № 504 площею 28,3 м2 по вул. Грецькій, 40 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху площею 109,2 м2 по вул. Рішельєвській, 12 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху № 503 площею 90,0 м2 по вул. Катерининській, 25 у м. Одесі; нежилі приміщення підвалу № 504 площею 32,7 м2 по вул. Катерининській, 25 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху № 501 площею 131,1 м2 по вул. Катерининській, 22 у м.Одесі; нежилі приміщення антресолі № 502 площею 20,5 м2 по вул. Катерининській, 22 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху № 503 літ. "А" площею 222,9 м2 по вул. Великій Арнаутській, 55 у м. Одесі; нежитлові приміщення 2-го поверху № 810 літ. "А" площею 222,5м2 по вул. Великій Арнаутській, 55 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху №810 літ. "А" площею 145,8 м2 по пров. Нечипуренка, 15 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху № 595 площею 109,6 м2 по Фонтанській дорозі, 16/6 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху та підвалу № 501 загальною площею 1058,4 м2 по вул. Затонського, 1 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху площею 143,8 м2 по вул. Рішельєвській, 4 у м.Одесі; нежитлові приміщення 1-го та 2-го поверхів № 810 площею 590,2 м2 по вул.Рішельєвській, 4 у м. Одесі; нежитлові приміщення № 503 площею 246,3 м2 по вул.Ланжеронівській, 8 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху площею 92,3 м2 по вул. Торгова 29/31 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху площею 115,3 м2 по вул.Єлісаветинська, 21 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху площею 91,5 м2 по вул. Преображенська, 9-А у м. Одесі; нежилі приміщення підвалу № 502 площею 100,5 м2 по вул. Велика Арнаутська, 4 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху № 501 площею 118,5м2 по вул. Велика Арнаутська, 4 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху та підвалу № 501 площею 261,2 м2 по вул. Пастера, 60 у м. Одесі, загальною вартістю 38582460,80грн.". У частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання повернути майно рішення та постанову залишено без змін.

Вказані фактичні обставини встановлені постановою Одеського апеляційного господарського суду від "07" листопада 2017 р. по справі № 916/2144/15, що набрала законної сили, якою рішення господарського суду Одеської області від 22 травня 2017 року у справі №916/2144/15 скасовано в частині задоволення позовних вимог про витребування майна та розподілу судових витрат (пункти 1-5 резолютивної частини рішення). У задоволенні позовних вимог заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міськради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ів-Інвест ЛТД» про витребування у ТОВ «ІВ-ІНВЕСТ ЛТД» на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради нежилі приміщення першого поверху №503, загальною площею 222,9кв.м., нежилі приміщення другого поверху №810, загальною площею 222,5кв.м. розташовані по вул. В.Арнаутській, 55 у м. Одесі; нежилі приміщення першого поверху №501, загальною площею 131,1кв.м., нежилі приміщення антресолі №502, загальною площею 20,5кв.м. розташованих по вул. Катеринінській, 22 у м. Одесі; нежилі приміщення підвалу №504, загальною площею 32,7кв.м., нежилі приміщення першого поверху №503, загальною площею 90кв.м. розташовані по АДРЕСА_1 ; нежилі приміщення першого поверху №501, загальною площею 178,4кв.м. розташовані по АДРЕСА_2 ; нежилі приміщення першого поверху №504, загальною площею 28,3кв.м. розташовані по АДРЕСА_3 ; нежилі приміщення першого поверху, загальною площею 109,2кв.м. розташованих по вул. Рішельєвській, 12 у м. Одесі, відмовлено повністю з огляду на пропуск строку позовної давності. В іншій частині (пункт 6 резолютивної частини рішення) залишено без змін.

Судом встановлено, що власником спірних нежитлових приміщень станом на 26.10.2010 було ТОВ «АРТ», що підтверджується відповідними інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №№ 218238352, 218238589, 218238780, 218239159, 218239432, 218239516, 218239611, 218239696, 218239820, 218359516.

Разом з цим, як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №№ 218238589, 218360780, 218361205, 218361470, 218361746, 218362013, 218362245, 28362455, 218362678 станом на липень 2020 року власником нежилих приміщень першого поверху №503, загальною площею 222,9кв.м., нежилих приміщень другого поверху №810, загальною площею 222,5кв.м. розташовані по АДРЕСА_4 ; нежилих приміщень першого поверху №501, загальною площею 131,1кв.м., нежилі приміщення антресолі №502, загальною площею 20,5кв.м. розташованих по АДРЕСА_1 ; нежилих приміщень підвалу №504, загальною площею 32,7кв.м., нежилих приміщень першого поверху №503, загальною площею 90кв.м. розташовані по АДРЕСА_1 ; нежилих приміщень першого поверху №501, загальною площею 178,4кв.м. розташовані по АДРЕСА_2 ; нежилих приміщень першого поверху №504, загальною площею 28,3кв.м. розташовані по АДРЕСА_3 ; нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 109,2кв.м. розташованих по АДРЕСА_5 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська міська інвестиційна компанія».

Крім того судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 22.01.2020 року по справі № 520/7397/15-ц у позові заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради про витребування в ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси нежитлового приміщення АДРЕСА_6 загальною площею 109,6 кв. м. відмовлено.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23 лютого 2016 року по справі № 522/14454/15-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 06.11.2019, у задоволенні позову Прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради про витребування у ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 91,5 кв. м, розташовані по АДРЕСА_7 відмовлено.

Вказані постанови Верховного Суду від 22.01.2020 року по справі № 520/7397/15-ц та від 23 лютого 2016 року по справі № 522/14454/15-ц мотивовані тим, що задоволення віндикаційного позову і витребування у відповідачів як добросовісних набувачів спірних нежитлових приміщень призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 218360315 від 30.07.2020 власником нежитлового приміщення № 595 на АДРЕСА_8 загальною площею 109,6 кв. м. є ОСОБА_1 . Підставою для державної реєстрації права власності зазначено договір купівлі-продажу, серії та номер 154, виданий 03.02.2014.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 218384382 від 30.07.2020 власником нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 91,5 кв. м, розташовані по АДРЕСА_7 є ОСОБА_2 . Підставою для державної реєстрації права власності зазначено договір купівлі-продажу, серії та номер 3525, виданий 16.06.2011; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер № ОД29, виданий 13.03.2017 Управлінням ДАБК Одеської міської ради.

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.07.2015 року по справі № 916/2130/15, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.2018, в задоволенні позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ТОВ «Креата Центр» про витребування у відповідача на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради нежитлових приміщень першого поверху № 810 загальною площею 145,8 кв.м, розташованих по АДРЕСА_9 відмовлено за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Постановою Верховного Суду від 23.09.2019 по справі № 916/2130/15 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 та рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2015 у справі №916/2130/15 залишено без змін, з урахуванням мотивувальної частини даної постанови.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 218362835 від 30.07.2020 власником нежитлових приміщень першого поверху № 810 загальною площею 145,8 кв.м, розташованих по АДРЕСА_9 є ТОВ «Креата Центр». Підставою для державної реєстрації права власності зазначено акт приймання-передачі нежитлових приміщень до Статутного капіталу ТОВ "КРЕАТА ЦЕНТР", серія та номер: б/н, виданий 19.10.2016, видавник: ТОВ "ІВ-ІММОБІЛЬЄ", ТОВ "КРЕАТА ЦЕНТР"; протокол позачергових загальних зборів учасників ТОВ "КРЕАТА ЦЕНТР", серія та номер: № 6, виданий 19.10.2016, видавник: ТОВ "КРЕАТА ЦЕНТР".

Також судом встановлено, що 28.03.2011 року між ТОВ «Творче Об`єднання Дюк» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу, р. № 1794, за умовами якого продавець передав у власність (продав), а покупець прийняв у власність (куп) 36/100 нежитлових приміщень першого поверху та підвалу № 501, що розташовані за адресою: АДРЕСА_10 . Загальна площа зазначених нежитлових приміщень складає - 94,6 кв.м. Зазначені нежитлові приміщення належать продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Котом Д.Г., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 16.11.2010 року, р. № 1632, та зареєстровані в КП „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" в книзі № 102неж, на стор. № 7, за р. № 1019. Зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 24122338. Продаж здійснено за 552 528 гривень 00 копійок, які представник продавця одержав від покупця повністю до підписання цього договору і своїм підписом підтверджує факт повного розрахунку за продані нежитлові приміщення, а також відсутність будь-яких претензій фінансового характеру щодо розрахунку. Сторони свідчать, що вищезазначена сума є дійсною продажною вартістю нежитлових приміщень. Розрахунок проведений повністю, будь - яких претензій у жодної із сторін немає.

Розпорядженням Приморської районної державної адміністрації від 31.05.2011 затверджено висновок КП «ОМБТІ та РОН» від 26.04.2011 року № 253445.72 щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_10 , на: - нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 166,6 кв.м., по АДРЕСА_10 , власником якого в цілому є ОСОБА_4 . Залишити нежитловому приміщенню номер № НОМЕР_1 ; - нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 94,6 кв.м., по АДРЕСА_10 , власником якого в цілому є ОСОБА_3 . Громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_3 переоформити в установленому порядку правоустановчі документи на приміщення, згідно п.1 розпорядження.

На підставі вказаного розпорядження виконавчим комітетом Одеської міської 09.06.2011 було видано свідоцтво Серії НОМЕР_2 про право власності на нежитлові приміщення підвалу, згідно з яким об`єкт, який розташований об`єкт, за адресою: АДРЕСА_10 , в цілому, дійсно належить гр. ОСОБА_3 , на праві приватної власності. Об`єкт в цілому складається з приміщень, загальною площею 94,6 кв.м., відображених у технічному паспорті від 31.05.2011р.

15.06.2018р. між ОСОБА_6 (продавець) та ТОВ «ДЖІ ЕН КОНСАЛТІНГ» (покупець) було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі продажу, за умовами якого ОСОБА_6 передав у власність, продав, а ТОВ "ДЖІ ЕН КОНСАЛТІНГ" прийняло у власність, купило, нежитлове приміщення №501 загальною площею 166,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 (надалі - "нерухоме майно"). Зазначене нерухоме майно належить Продавцю, державна реєстрація права власності на яке проведена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дата державної реєстрації: 30.05.2018, номер запису про право власності: 26415548, на підставі копії свідоцтва про право власності (СЛЕ КМ20328), виданого 09 червня 2011 року виконавчим комітетом Одеської міської ради (оригінал документа втрачений). Продаж здійснюється за ціною - 649 287,00 грн.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 218363323 від 30.07.2020 власником нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_10 , є ТОВ «Джі Ен Консалтінг». Підставою для державної реєстрації права власності зазначено договір купівлі продажу, серія та нгомер 269, виданий 15.06.2018.

Також, судом встановлено, що рішенням господарського суду від 07.10.2019 по справі № 916/1952/17, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2019, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ до Одеської міської ради про повернення одержаного за недійсним правочином задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Одеської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ грошові кошти в сумі 48 862 099 грн. 60 коп. шляхом стягнення присуджених грошових коштів за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради.

Постановою Верховного Суду від 14.05.2020 по справі № 916/1952/17 рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 у справі № 916/1952/17 залишено без змін.

При цьому, суд касаційної інстанції вказав на те, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що відповідач відповідно до статей 208, 216, 1212, 1213 Цивільного кодексу України зобов`язаний повернути позивачу все одержане за недійсним правочином міни: грошові кошти у розмірі 1 469 405,60 грн, сплачені позивачем відповідачу на виконання удаваного договору купівлі-продажу, та відшкодувати вартість набутої за удаваним договором дарування адміністративної будівлі, оскільки повернення зазначеного об`єкту нерухомого майна є неможливим, будівля знаходиться в аварійному стані, є частково демонтованою та не відповідає технічному стану будівлі, яка передавалась за удаваним правочином, що підтверджується матеріалами справи. Для визначення вартості об`єкта нерухомого майна: адміністративної будівлі, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівельна, 12, виходячи з його характеристик на момент укладення договору дарування між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт» та Одеською міською радою 12.08.2010, Господарський суд Одеської області ухвалою від 26.09.2018 призначив у цій справі проведення судової оціночно-будівельної експертизи. Згідно з висновком експерта № 18-4579 від 18.04.2019 за наслідками проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України у цій справі судової оціночно-будівельної експертизи, ринкова вартість об`єкта нерухомого майна: адміністративної будівлі, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівельна, 12, виходячи з його характеристик на момент укладення договору дарування між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт» та Одеською міською радою 12.08.2010, складає 1 749 985,30 доларів США або 47 392 694,00 грн (без ПДВ по курсу НБУ на дату оцінки). Отже суди попередніх інстанцій, врахувавши висновки експерта № 18-4579 від 18.04.2019 за наслідками проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України у цій справі судової оціночно-будівельної експертизи дійшли правильного висновку, що вартість набутої за удаваним договором дарування адміністративної будівлі, яка підлягає відшкодуванню позивачу, складає 47 392 694,00 грн згідно з цим висновком. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій правильно визнали позовні вимоги у цій справі обґрунтованими та доведеними.

З огляду на наведене, позивач вважає, що ТОВ «АРТ» отримало із комунальної власності об`єкти нерухомого майна на підставі недійсного правочину. У подальшому набрало чинності рішення суду, яким підлягає поверненню на користь ТОВ «АРТ» усе набуте міською радою за недійсним правочином (у вигляді компенсації вартості будівлі разом із переданими на виконання недійсного правочину грошовими коштами). Проте, повернути отримане за недійсним правочином має не лише Одеська міська рада, але й ТОВ «АРТ».

Оскільки звернення з вимогою про витребування майна до добросовісного набувача порушує практику ЄСПЛ та критерії витребування з приватної власності майна, позивач вважає, що він має право звернутися із відповідною вимогою безпосередньо до вигодонабувача за недійсним правочином - ТОВ «АРТ», що відповідатиме принципу пропорційності та іншим принципам, виробленим ЄСПЛ.

Більше того, як вказує позивач, ТОВ «АРТ» за рішенням суду отримало компенсацію (відшкодування вартості майна) у повному обсязі. Непропорційною, на думку позивача, є ситуація, коли ТОВ «АРТ» повернула своє майно у повному обсязі (у вигляді відшкодування вартості) та зберігала частину набутого за недійсним правочином (частину об`єктів у вигляді їх вартості за правочинами), тоді як територіальна громада має повернути усе отримане за недійсним правочином та залишитись без частини переданого за недійсним правочином. Тобто, критерії пропорційності у даному випадку дотримуються - позов у цілому ґрунтується на принципі пропорційності та необхідності повернення сторін недійсного правочину у первісний стан (зіаіиз дпо), запобігаючи непропорційному збагаченню ТОВ «АРТ» як сторони недійсного правочину за рахунок територіальної громади м. Одеси.

А тому, керуючись ст.ст. 215, 216, 1212, 1213 ЦК України, ч. 2 ст. 208 ГК України, позивач вважає, що ТОВ «АРТ» зобов`язано повернути Одеській міській раді об`єкти нерухомого майна згідно з переліком (у витребуванні яких відмовлено). У разі неможливості їх повернення в натурі відшкодовується їх вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Очевидно, що неможливим є повернення ТОВ «АРТ» об`єктів нерухомого майна, оскільки власниками таких об`єктів є інші особи.

Наведені обставини і стали підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

5. Позиція суду.

Частиною 2 статті 208 Господарського кодексу України передбачено, що у разі визнання недійсним зобов`язання, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Відповідно до частин 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов`язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у статті 16 Цивільного кодексу України як один із способів захисту, проте норма частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв`язку з недійсністю правочину, оскільки стаття 16 Цивільного кодексу України не містить вичерпного переліку способів захисту цивільних прав.

Судом встановлено, що під час вирішення спору у справі № 916/2545/13 господарські суди не застосували наслідки визнання правочинів недійсними, передбачені статтею 216 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим суд вважає, що позивач має право на підставі статті 216 Цивільного кодексу України вимагати в судовому порядку виконання зобов`язання іншої сторони повернути йому в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Слід зазначити, що відповідно до статті 208 Господарського кодексу України, статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як самостійно, так і бути об`єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе), чим спростовуються твердження відповідача про те, що належним способом захисту у даному випадку є саме витребування майна з чужого незаконного володіння, шляхом подання до відповідного суду належним чином мотивованої і обґрунтованої позовної заяви.

Правовими наслідками недійсності правочину є двостороння реституція - у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за умовами, дійсними на момент відшкодування.

Одностороння реституція чинним законодавством не передбачена.

Судом встановлено, на виконання недійсного договору міни, укладеного між сторонами шляхом підписання удаваних договорів купівлі-продажу та дарування від 12.08.2010, Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТ" одержало від Одеської міської ради 23 об`єкти нерухомості, а Одеська міська рада від Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ" - грошові кошти, сплачені на виконання договору купівлі-продажу, та адміністративну будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12.

Вказані обставини встановлені постановою Одеського апеляційного господарського суду від "07" листопада 2017р. по справі № 916/2144/15, що набрала законної сили та постановою Верховного Суду від 14.05.2020 по справі № 916/1952/17.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт одержання ТОВ "АРТ" від Одеської міської ради 23 об`єкти нерухомості на виконання недійсного договору міни, укладеного між сторонами шляхом підписання удаваних договорів купівлі-продажу та дарування від 12.08.2010.

Наведене також підтверджується відповідними інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №№ 218238352, 218238589, 218238780, 218239159, 218239432, 218239516, 218239611, 218239696, 218239820, 218359516, згідно з якими станом на 26.10.2010 ТОВ «АРТ» зареєструвало право власності на спірні об`єкти на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2010.

З огляду на наведене, судом не приймаються до уваги твердження відповідача про те, що позивачем не надано доказів фактичного передання (відчуження) об`єктів нерухомого майна за недійсним правочином з боку Одеської міської ради на користь ТОВ «Арт».

Також судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що Одеська міська рада в судовому порядку неодноразово зверталася до суду з вимогами про витребування спірних об`єктів нерухомості з чужого незаконного володіння у кінцевих набувачів, що підтверджується відповідними судовими рішеннями, а саме:

- постановою Одеського апеляційного господарського суду від "07" листопада 2017 по справі № 916/2144/15, що набрала законної сили, якою рішення господарського суду Одеської області від 22 травня 2017 року у справі №916/2144/15 скасовано в частині задоволення позовних вимог про витребування майна та розподілу судових витрат (пункти 1-5 резолютивної частини рішення). У задоволенні позовних вимог заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міськради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ів-Інвест ЛТД» про витребування у ТОВ «ІВ-ІНВЕСТ ЛТД» на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради нежилих приміщеннях першого поверху №503, загальною площею 222,9кв.м., нежилих приміщеннях другого поверху №810, загальною площею 222,5кв.м. розташовані по вул. В.Арнаутській, 55 у м. Одесі; нежилих приміщень першого поверху №501, загальною площею 131,1кв.м., нежилі приміщення антресолі №502, загальною площею 20,5кв.м. розташованих по вул. Катеринінській, 22 у м. Одесі; нежилих приміщень підвалу №504, загальною площею 32,7кв.м., нежилих приміщень першого поверху №503, загальною площею 90кв.м. розташовані по АДРЕСА_1 ; нежилих приміщень першого поверху №501, загальною площею 178,4кв.м. розташовані по АДРЕСА_2 ; нежилих приміщень першого поверху №504, загальною площею 28,3кв.м. розташовані по АДРЕСА_3 ; нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 109,2кв.м. розташованих по вул. Рішельєвській, 12 у м. Одесі, відмовлено повністю з огляду на пропуск строку позовної давності. В іншій частині (пункт 6 резолютивної частини рішення) залишено без змін;

- постановою Верховного Суду від 22.01.2020 року по справі № 520/7397/15-ц у позові заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради про витребування в ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси нежитлового приміщення АДРЕСА_6 загальною площею 109,6 кв. м. відмовлено;

- рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23 лютого 2016 року по справі № 522/14454/15-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 06.11.2019, у задоволенні позову Прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради про витребування у ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 91,5 кв. м, розташовані по АДРЕСА_7 відмовлено;

- рішенням господарського суду Одеської області від 22.07.2015 року по справі № 916/2130/15, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.2018, в задоволенні позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ТОВ «Креата Центр» про витребування у відповідача на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради нежитлових приміщень першого поверху № 810 загальною площею 145,8 кв.м, розташованих по АДРЕСА_9 відмовлено за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Постановою Верховного Суду від 23.09.2019 по справі № 916/2130/15 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 та рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2015 у справі №916/2130/15 залишено без змін, з урахуванням мотивувальної частини даної постанови.

З інформаційних довідок Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №№ 218238589, 218360780, 218361205, 218361470, 218361746, 218362013, 218362245, 28362455, 218362678 станом на липень 2020 року вбачається, що власником нежилих приміщень першого поверху №503, загальною площею 222,9кв.м., нежилих приміщень другого поверху №810, загальною площею 222,5кв.м. розташовані по АДРЕСА_4 ; нежилих приміщень першого поверху №501, загальною площею 131,1кв.м., нежилі приміщення антресолі №502, загальною площею 20,5кв.м. розташованих по АДРЕСА_1 ; нежилих приміщень підвалу №504, загальною площею 32,7кв.м., нежилих приміщень першого поверху №503, загальною площею 90кв.м. розташовані по АДРЕСА_1 ; нежилих приміщень першого поверху №501, загальною площею 178,4кв.м. розташовані по АДРЕСА_2 ; нежилих приміщень першого поверху №504, загальною площею 28,3кв.м. розташовані по АДРЕСА_3 ; нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 109,2кв.м. розташованих по АДРЕСА_5 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська міська інвестиційна компанія».

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 218360315 від 30.07.2020 власником нежитлового приміщення № 595 на АДРЕСА_8 загальною площею 109,6 кв. м. є ОСОБА_1 . Підставою для державної реєстрації права власності зазначено договір купівлі-продажу, серії та номер 154, виданий 03.02.2014.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 218384382 від 30.07.2020 власником нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 91,5 кв. м, розташовані по АДРЕСА_7 є ОСОБА_2 . Підставою для державної реєстрації права власності зазначено договір купівлі-продажу, серії та номер 3525, виданий 16.06.2011; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер № ОД29, виданий 13.03.2017 Управлінням ДАБК Одеської міської ради.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 218362835 від 30.07.2020 власником нежитлових приміщень першого поверху № 810 загальною площею 145,8 кв.м, розташованих по АДРЕСА_9 є ТОВ «Креата Центр». Підставою для державної реєстрації права власності зазначено акт приймання-передачі нежитлових приміщень до Статутного капіталу ТОВ "КРЕАТА ЦЕНТР", серія та номер: б/н, виданий 19.10.2016, видавник: ТОВ "ІВ-ІММОБІЛЬЄ", ТОВ "КРЕАТА ЦЕНТР"; протокол позачергових загальних зборів учасників ТОВ "КРЕАТА ЦЕНТР", серія та номер: № 6, виданий 19.10.2016, видавник: ТОВ "КРЕАТА ЦЕНТР".

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 218363323 від 30.07.2020 власником нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_10 , є ТОВ «Джі Ен Консалтінг». Підставою для державної реєстрації права власності зазначено договір купівлі продажу, серія та нгомер 269, виданий 15.06.2018.

Наведене свідчить про передачу відповідачем (набувачем за удаваним правочином) спірного майна третім особам.

Отже, судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено обставини перебування спірних нежитлових приміщень станом на момент звернення позивача до суду з даним позов у власності третіх осіб.

При цьому, як вже було зазначено вище, що під час вирішення спору у справі №916/2545/13 господарськими судами не було застосовано наслідків визнання правочинів недійсними, передбачених статтею 216 ЦК України.

Згідно зі статтею 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Отже, у частині 1 статті 216 та в статті 1213 Цивільного кодексу України закріплено обов`язок кожної зі сторін недійсного договору (набувача) повернути другій стороні (потерпілому) безпідставно набуте майно в натурі. Це означає, що поверненню підлягає саме та індивідуально визначена річ, яку набув або зберіг набувач, або така ж кількість родових речей тієї ж якості. Разом з цим якщо повернути безпідставно набуте майно в натурі неможливо (внаслідок його знищення, загублення або передачі його набувачем третій особі тощо), набувач зобов`язаний відшкодувати іншій стороні договору (потерпілому) вартість такого майна. Тобто, відшкодування вартості безпідставно набутого майна відбувається в тих випадках, коли майно зазнало суттєвих змін чи воно є повністю/частково знищеним, що унеможливлює його повернення потерпілому в тому вигляді, в якому воно існувало на момент укладення недійсного договору.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач відповідно до статей 208, 216, 1212, 1213 Цивільного кодексу України зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість безпідставно набутих за удаваним договором спірних нежитлових будівель, оскільки повернення зазначених об`єктів нерухомого майна є неможливим через передання їх відповідачем у власність третім особам.

Для визначення вартості спірних об`єктів нерухомого майна, Господарський суд Одеської області ухвалою від 12.02.2021 призначив у цій справі проведення судової оціночно-будівельної експертизи.

Згідно з висновком експерта № 20-5327/5367-5379 від 23.12.2021 за наслідками проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України у цій справі судової оціночно-будівельної експертизи, ринкова вартість об`єктів нерухомого майна: 1. Ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень першого поверху № 595, загальною площею 109,6м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_8 становить: 3 043 435,00грн. з ПДВ; 2. Ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень першого поверху №503, загальною площею 222,9м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 становить: 7 179 709грн. з ПДВ; 3. Ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень другого поверху № 810, загальною площею 222,5м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 становить 7 166 825грн. з ПДВ; 4. Ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення першого поверху №501, загальною площею 131,1м2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 становить: 3 776 218грн. з ПДВ; 5. Ринкова вартість нежитлових приміщень антресолі А8502, загальною площею 20,5м2, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 22, становить (з округленням) 544 675грн з ПДВ; 6. Ринкова вартість нежитлових приміщень підвалу №504, загальною площею 32,7м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , становить: 697 732грн. з ПДВ; 7. Ринкова вартість нежитлових приміщень першого поверху №503, загальною площею 90,0м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 становить: 2 673 303грн. з ПДВ; 8. Ринкова вартість нежитлових приміщень першого поверху №501, загальною площею 178,4м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 становить: 5231 020грн. з ПДВ; 9. Ринкова вартість нежитлових приміщень першого поверху №504, загальною площею 28,3м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 становить 849 089грн. з ПДВ; 10. Ринкова вартість нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею109,2 м2, за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, 12 становить: 3 219 802грн. з ПДВ; 11. Ринкова вартість нежитлових приміщень першого поверху №810, загальною площею 145,8м2, розташованих за адресою: АДРЕСА_9 становить: 4 076 469грн. з ПДВ; 12. Ринкова вартість нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 84,0м2, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, будинок 9-А. становить: 2 371 474грн. з ПДВ; 13. Ринкова вартість нежитлових приміщень №501, загальною площею 166,6м2, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, будинок 60, становить: 4 644 403грн. з ПДВ; 14. Ринкова вартість нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 94,6м2, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, будинок 60, становить (з округленням): 2 101 009грн. з ПДВ.

Таким чином, з урахуванням висновку експерта судової оціночно- будівельної експертизи загальна ринкова вартість спірних нежитлових приміщень складає 47 575 163 грн.

Отже суд, враховуючи висновки експерта № 20-5327/5367-5379 від 23.12.2021 від 18.04.2019 за наслідками проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України у цій справі судової оціночно-будівельної експертизи приходить до висновку, що вартість набутих за удаваним договором нежитлових будівель, які підлягають відшкодуванню позивачу, складає 47 575 163 грн. згідно з цим висновком.

З огляду на викладене, враховуючи вищевказані законодавчі положення, а також встановлені факти набуття спірного майна відповідачем без достатніх правових підстав та передання його у власність третім особам, суд вважає, що заявлені Одеською міською радою позовні вимоги у цій справі є обґрунтованими та доведеними, оскільки відповідачем не було виконано вимог ч.2 ст.208 ГК України та ч.1 ст.216 ЦК України та добровільно не повернуто позивачеві майно (або відшкодовано його вартість) за недійсним правочином. Доказів зворотного наявні матеріали справи не містять, а відповідачем не надано.

Разом з цим, як встановлено судом відповідач заявив про застосування строку позовної давності до позовних вимог Одеської міської ради у цій справі.

Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

У визначенні моменту виникнення права на позов відображаються як об`єктивні, так і суб`єктивні моменти: об`єктивний - сам факт порушення права, суб`єктивний - особа дізналась або могла дізнатись про це порушення.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами довідалася та могла довідатися у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (пункти 7.9 7.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16).

Судом встановлено, що питанню відліку строків позовної давності у спірних правовідносинах вже було надано правову оцінку в постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 в рамках господарського справи № 916/1592/17, яка була залишена без змін постановою Верховного Суду від 14.05.2020, (позов ТОВ «Арт» до Одеської міської ради про стягнення 48 862 099,60 грн. як відшкодування вартості майна, переданого за недійсним правочином).

Зокрема, суд апеляційної інстанції встановив, що правочин, про застосування наслідків недійсності якого заявлено позов у цій справі, був фактично визнаний недійсним саме постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2014 у справі № 916/2545/13, а Вищий господарський суд України в постанові від 16.10.2014 погодився з висновками суду апеляційної інстанції щодо недійсності такого договору, однак змінив пункти 3, 4, 5 резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції, виклавши їх в іншій редакції, оскільки дійшов висновку про те, що визнанню недійсним підлягає саме договір міни від 12.08.2010, який був фактично укладений між сторонами, а не окремо кожний з договорів купівлі-продажу, дарування та міни, як помилкового зазначив суд апеляційної інстанції в постанові від 25.07.2014 у справі № 916/2545/13.

У відповідності до приписів частини 3 статті 105 ГПК України в редакції, чинній станом на дату прийняття судом апеляційної інстанції постанови у справі №916/2545/13, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Отже, постанова Одеського апеляційного господарського суду у справі №916/2545/13 набрала законної сили саме 25.07.2014.

Як вбачається з тексту постанови Одеським апеляційним господарським судом у справі № 916/2545/13 від 25.07.2014р., представники прокуратури в особі 4 осіб, які діяли в інтересах держави в особі Одеської міської ради, приймали участь в розгляді справи № 916/2545/13 та були присутніми при проголошенні постанови Одеським апеляційним господарським судом.

Також, в рамках справи № 916/1952/17 (позов ТОВ «Арт» до Одеської міської ради) Південно-західним апеляційним господарським судом було зазначено, а Верховним судом підтримано правову позицію про те, що для Одеської міської ради, як другої сторони недійного договору, перебіг строку позовної давності по вимогам про застосування наслідків недійсності правочину (до яких входить і вимога про відшкодування вартості майна, яка не можливо повернути) також почався в 25 липня 2014 року.

Встановлені обставини є преюдиціальними, а тому не повинні доводитися знову при вирішенні даної справи.

Крім того, Одеська міська рада сама повністю визнавала і навіть відстоювала в судах всіх інстанцій в рамках справи № 916/1952/17 позицію про те, що строк позовної давності у спірних правовідносинах почався саме 25 липня 2014 року.

При цьому, суд звертає увагу на те, що оскільки обов`язок з повернення майна за спірним правочином є двостороннім, строки позовної давності є цілком тотожними для обох сторін недійсного правочину (не тільки ТОВ «Арт», але і для Одеської міської ради).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що саме з 25.07.2014 відповідач є особою, яка набула майно без достатньої правової підстави та зобов`язана його повернути, та відповідно, саме з дати прийняття постанови Одеського апеляційного господарського суду у справі №916/2545/13, позивачу стало відомо про порушення своїх прав, а саме про те, що його майно незаконно утримується іншою особою.

Окрім того, суд зазначає про те, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 по справі № 916/2144/15, яка набрала законної сили, було встановлено наступне: «Одеська міська рада станом на квітень 2011 року вже знала, що її права як власника комунального майна були порушені у звязку із відчуженням (серед інших) об`єктів, стосовно яких виник спір в даній справі. Так, відповідно до звернення Одеської міської ради до Президента України, затвердженого Рішенням Одеської міськради від 29.04.2011р. №735-VI: «В результате проведенных ревизий Одесского городского совета, его исполнительных органов и коммунальных предприятий, были выявлены вопиющие нарушения законодательства, которые происходили на протяжении 2009-2010 годов, а именно:……в результате заключения сомнительных сделок, опосредующих мену одного административного здания по ул. Станкостроительная, 12 на 23 коммерчески привлекательных объекта недвижимости, недополучены доходы от продажи коммунального имущества на сумму более 37млн.грн.». Таким чином, вже станом на 29 квітня 2011 року Одеська міська рада вважала, що в результаті укладення «сумнівних угод» були порушені її права. Крім того, 05 грудня 2011 року заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовом, серед інших, і до ТОВ «ІВ-ІНВЕСТ ЛТД» з вимогою (пункт 5 прохальної частини позову): «Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «ІВ-ІНВЕСТ ЛТД» повернути: нежитлові приміщення 1 поверху площею 28,3кв.м по вул. Грецькій, 40 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1 поверху №504 площею 109,2 кв.м по вул. Рішельевській, 12 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1 поверху №503 площею 90 кв.м по вул. Катерининській, 25 у м. Одесі; нежитлові приміщення підвалу №504 площею 32,7 кв.м по вул. Катерининській, 25 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1 поверху №501 площею 131,1кв.м по вул. Катерининській, 22 у м. Одесі; нежитлові приміщення антресолі №502 площею 20,5кв.м по вул. Катерининській, 22 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1 поверху №503 площею 222,9кв.м по вул. Великій Арнаутській, 55 у м. Одесі; нежитлові приміщення 2 поверху №810 площею 222,5кв.м по вул. Великій Арнаутській, 55 у м. Одесі територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради». За результатом судового розгляду справи №26/17-5059-2011 23 вересня 2013 року через невиконання прокуратурою вимог суду щодо витребування доказів, позов було залишено без розгляду. Відповідно до частини першої статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Одеська міська рада брала участь у розгляді справи №26/17-5059-2011: (представник ОСОБА_9 за довіреністю №648/исх-гс від 20 жовтня 2011 року. За таких обставин, ще з 2011 року Одеській міській раді було достовірно відомо про наявність підстав для звернення до суду з позовом про витребування майна».

За наведених обставин, судом не приймаються доводи позивача, якими останній обґрунтовує власні твердження про перебіг позовної давності, який, на його думку, має починатися саме з 23.12.2019, тобто з моменту ухвалення постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 по справі № 916/1952/17.

Судом встановлено, що з даним позовом про застосування наслідків недійсності правочину, Одеська міська рада звернулася безпосередньо до Господарського суду Одеської області 25.03.2020, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду першої інстанції на першому аркуші позовної заяви.

В наявних матеріалах справи відсутні докази щодо направлення позивачем позовної заяви засобами поштового зв`язку.

Враховуючи початок перебігу строку позовної давності 25.07.2014 та дату звернення позивача із позовом до суду 25.03.2020, тобто майже з пропуском строку на 6 років, суд приходить до висновку, що позивачем було пропущено загальний трирічний строк позовної давності, який застосовується до спірних правовідносин.

Позивач у своїх запереченнях на заяву про застосування позовної давності наполягав на тому, що строк позовної давності для пред`явлення позовних вимог до відповідача щодо стягнення з нього грошових коштів у порядку ст. ст. 215, 216, 1212, 1213 ЦК України не сплив, з огляду на те, що такий строк переривався шляхом пред`явлення позовних вимог про витребування відповідного нерухомого майна з чужого володіння до його набувачів (третіх осіб) у порядку ст. 388 ЦІК України. А тому, якщо суд не погодиться із доводами Одеської міської ради, позивач просить визнати поважними причини пропуску позовної давності.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання поважності причин пропуску строку позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Відповідно до частин другої та третьої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Тобто, закон пов`язує переривання позовної давності з пред`явленням позову, а не з прийняттям судом остаточного судового рішення у справі, за яким пред`явлено позов, що перериває строк.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.

Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом.

Виходячи з аналізу наведених норм, перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №712/21651/12, від 15.05.2020 у справі №922/1467/19, від 29.12.2020 у справі №909/1165/19.

З огляду на наведене, суд зазначає про те, що пред`явлення позовних вимог про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння до його набувачів (третіх осіб, які є власниками спірного майна) на підставі ст. 388 ЦК України не може ані за предметом, ані за матеріально-правовими підставами, ані за їх суб`єктним складом прирівнюватися до пред`явлення позову до ТОВ «АРТ» в якості боржника про стягнення грошових коштів.

Як вже неодноразово було зазначено вище, у справах № 916/2130/15 та 916/2144/15 позивачу було відмовлено у задоволенні позову у зв`язку пропущенням строку позовної давності, що не може бути підставою для переривання строку позовної давності.

Отже, наявні матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів на підтвердження переривання перебігу строку позовної давності.

Відтак, на переконання суду, причини пропуску строку позовної давності на звернення Одеської міської ради з даним позовом є неповажними, відповідно строки за заявою позивача поновленню не підлягають.

Дотримання строків позовної строків одна з обов`язкових передумов ефективності господарського судочинства, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в господарських судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників господарських правовідносин, спонукаючи їх до своєчасної реалізації наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі.

Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»): «позовна давність це законне право відповідальної особи уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу».

Зазначений висновок дає підстави вважати, що боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Отже, визнаючи поважними причини пропущення кредитором позовної давності та надаючи кредиторові судовий захист, суд одночасно впливає на право боржника.

Підсумовуючи вищевикладене, суд констатує, що встановлені вище фактичні обставини справи свідчать про порушення Одеською міською радою строку позовної давності за вимогами про зобов`язання відповідача повернути набуте за недійсним правочином шляхом відшкодування вартості відповідних об`єктів нерухомого майна у розмірі 47 575 163 грн., що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Згідно п.2 ч.1, ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги відмову у задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 130,191, 232, 233, 236-238,240,241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2.Судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 21 червня 2023 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська