ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2023 р. Справа № 551/1099/21

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали

за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до 1) Шишацького районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), вул. Корніліча, 10, см. Шишаки, Полтавська область, 38000

2) Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, вул. Шевченка, 1, м. Полтава, 36011

про стягнення 20 573,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до Шишацького районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про стягнення з Державного бюджету України 20 573,00 грн виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, сплачених у межах виконавчого провадження № 57755481.

Позов мотивований тим, що виконавча служба безпідставно відмовила позивачу в поверненні виконавчого збору та стягнутих витрат виконавчого провадження при виконанні вимоги Головного управління ДФС у Полтавській області № Ф-18259-17У від 02.10.2018 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 203 730,08 грн при здійсненні ним підприємницької діяльності, із посиланням на положення статей 170, 1212 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 45 Бюджетного кодексу України, статей 27, 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 15.11.2021 справу за вказаним позовом передано на розгляд до Господарського суду Полтавської області у зв`язку з тим, що спір належить до юрисдикції господарського суду.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 09.03.2022 року позов задоволено, стягнуто з Казначейської служби на користь Позивача 20 573,00 грн. виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 09.03.2022 року у справі № 551/1099/21

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2022 рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення про відмову в позові повністю.

Не погодившись з прийнятою постановою, ОСОБА_1 звернувся до Верховного суду у складі Касаційного господарського суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2022 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Постановою Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 14.12.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2022 та рішення Господарського суду Полтавської області від 09.03.2022 у справі №551/1099/21 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

11.01.2023 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями за результатами якого для розгляду справи № 551/1099/21 визначено суддю Білоусова С.М.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.01.2023 року прийнято справу № 551/1099/21 до провадження та постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до п. 2 ч. 2, 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

27.02.2023 від позивача надійшло клопотання (вх. № 2507 від 27.02.2023 року) про зменшення позовних вимог до 17 203,00 грн. (10% від суми 170 034,75 грн., яка безпідставно була стягнута з ОСОБА_1 та витрати виконавчого провадження 200 грн.), яке прийняте судом.

Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області у наданих поясненнях наголошує, що казначейська служба не порушувала прав і законних інтересів позивача, не може нести відповідальність за дії іншого державного органу, тому спірні суми судового збору та витрати виконавчого провадження підлягають стягненню з рахунків Шишацького районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), а не з казначейської служби.

Шишацький районний ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) позов заперечує посилаючись на те, що в ході виконавчого провадження було дотримано вимог чинного законодавства, у тому числі і стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат. Також зауважує, що покладання витрат на виконавчу службу є недоцільним, так як відділ є державним органом, який фінансується з Державного бюджету України та не має власних коштів для оплати судових витрат. Відкриті рахунки для надходження бюджетних асигнувань у відділі відсутні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

20.03.2018 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області (ГУ ДФС у Полтавській області) винесено вимогу від № Ф- про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 132 553,71 грн на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів і на підставі акта документальної планової виїзної перевірки від 16.02.2018 року за № 243/16-31-13-11-16/.

Також, Головним управлінням ДФС у Полтавській області було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 20.03.2018 року № на суму 37 768,04 грн.

08.05.2018 року ГУ ДФС у Полтавській області винесено вимогу № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 28 178,35 грн. Вимога прийнята на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів та на підставі акта документальної планової виїзної перевірки від 16.02.2018 за № 243/16-31-13-11-16/ та рішення ДФС України про розгляд скарги від 03.05.2018 року № 6233/1799-99-11-02-02-25. Також прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 5 635,67 грн.

02.10.2018 року ГУ ДФС у Полтавській області винесено вимогу № Ф-18259-17У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 203 730,08 грн, яка прийнята на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Вимога № Ф-18259-17 У від 02.10.2018 року перебувала па виконанні Шишацького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно - Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) (виконавче провадження № 57755481), де проведено стягнення боргу в сумі 108 142,19 грн.

Також Шишацьким районним відділом державної виконавчої служби Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) проведено стягнення виконавчого збору в сумі 20 373 грн. та проведено стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн.

Вимога № Ф-18259-17 У від 02.10.2018 року сформована ГУ ДФС у Полтавській області у зв`язку з наявністю у позивача (згідно з облікових даних ДФС) заборгованості з єдиного внеску станом на 30.09.2018 року в сумі 203 730,08 грн.

Фактично вимога ГУ ДФС у Полтавській області № Ф-1825917У від 02.10.2018 року є похідною від вимоги про сплату боргу (недоїмки) № від 20.03.2018 року, рішення про застосування штрафних санкції за донарахований або своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 20.03.2018 року вимоги про сплату боргу (недоїмки) № від 08.05.2018 року, та рішення про застосування штрафних санкції за донарахування або своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 20.03.2018 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року по справі № 440/2991/19, крім іншого, визнано протиправним та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 20 березня 2018 року № Ф-; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20 березня 2018 року № .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишено без задоволення. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 року по справі № 440/2991/19 залишено без змін.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернувся до Шишацького ВДВС у Миргородському районі Полтавської області із заявою про повернення коштів у сумі 20 573 грн., які були стягнуті з ОСОБА_1 у вигляді виконавчого збору (20 373 грн.) та витрат виконавчого провадження (200 грн.).

Листом Шишацького районного відділу державної виконавчої служби Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 23.07.2021 року № 17.31-33/6999 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність будь-яких законних підстав для повернення коштів в сумі 20 373,00 грн., у зв`язку з тим, що стягнення боргу проводилось згідно з вимогою № Ф-1825917У від 02.10.2018 року.

16.09.2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою про повернення коштів у сумі 20 573,00 грн. до Шишацького районного відділу державної виконавчої служби Північно -Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

У відповідь листом Шишацького районного відділу державної виконавчої служби Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 21.09.2021 року № 17.31-33/9049 ОСОБА_1 повідомлено що подана заява та ксерокопія листа Головного управління ДПС у Полтавській області не є правовою підставою для повернення виконавчого збору по ВП 57755481 та відмовлено в поверненні коштів.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовною заявою, де просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20 573,00 грн. у вигляді виконавчого збору (20 373,00 грн.) та витрат виконавчого провадження (200,00 грн.), у зв`язку з тим, що правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому у майно. Також особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Дані положення Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

З аналізу наведеної норми для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи. Тобто обов`язковими передумовами є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зокрема, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно зі статтею 42 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір, стягнутий з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, та стягнуті з боржника кошти на витрати виконавчого провадження належать до коштів виконавчого провадження (ч. 1). Зокрема, витратами виконавчого провадження є витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень (ч. 2). На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (ч. 4).

Відповідно до статті 27 Закону України Про виконавче провадження (Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Оскільки відповідно до наведеної вище норми набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору с Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Згідно з ч. 7 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або ( визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже, скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого стягнутий виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, є підставою для повернення відповідних коштів, адже правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала.

Як вже зазначалось вище, у ФОП Грудіна С.М. виникла заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

Листом Головного управління ДПС у Полтавський області від 30.08.2021 року № 29880/6/16-31-13-03-15 надано інформацію з підстав виникнення даної заборгованості в інтегрованій картці платника податків:

ДатаНарахуваня, грнСплата грнЗаборго ваність, грнПере-плата грн
12345
01.04.2018--.405,69
02.04.2018 1 Донараховано єдиного внеску за актом поточного року Вимога про сплату боргу (недоїмки) N від 20.03.2018)132553,71-132148,02
02.04.2018 (Донараховано ШС по єдиному внеску за актом поточного року Рішення про застосування штр.санкцій за донарахування або своєчасно не нарахованого єдиного внеску N від 20.03.201837768.04-169916,06
08.05.2018 (Виключено з обліку донарахованого ЄВ за акт.пер.у зв`язку з надход.скарги) -132553,71-
08.05.2018 (Виключено з обліку ШС ЄВ за акт.пер.у зв`язку з надход.скарги) -37768,04-
27.05.2018 (Донараховано єдиного внеску за актом поточного року Вимога про сплату боргу (недоїмки) N від 08.05.2018) 28178,35-27772,66
27.05.2018 (Донараховано ШС по єдиному внеску за актом поточного року Рішення про застосування штр.санкцій за донарахування або своєчасно не нарахованого єдиного внеску N від 08.05.2018) 5635,67-33408,33
13.09.2018 І (Поновлено виключеного донарахованого ЄВ за актами поточн. р. Вимога про сплату боргу (недоїмки) N від 20.03.2018 132553,71-165962,04
13.09.2018 (Поновлено виключених ШС ЄВ за актами поточного Рішення про застосування штр.санкцій за донарахування або своєчасно не нарахованого єдиного внеску N від 20.03.2018) 37768,04 203730,08
30.09.2018 203730,08

Як вбачається з наведеної таблиці 30.09.2018 року заборгованість ФОП Грудіна С.М. з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становила 203 730,08 грн.

02.10.2018 року ГУ ДФС у Полтавській області винесено вимогу № Ф-18259-17 У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 203 730,08 грн станом на 30.09.2018 року.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були, на цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 904/2357/20.

Тобто, враховуючи викладене, з урахуванням наданих доказів у справі та дослідивши підстави, періоди та нарахування, а також зміст відповідного податкового боргу судом встановлений взаємозв`язку між податковими вимогами та зазначається, що вимога Головного управління ДФС у Полтавській області № Ф-1825917 У від 02.10.2018 року є похідною (включає в себе) вимоги про сплату боргу (недоїмки) № від 20.03.2018, рішення про застосування штрафних санкції за донарахування або своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 20.03.2018 вимоги про сплату боргу (недоїмки) № від 08.05.2018 та рішення про застосування штрафних санкції за донарахування або своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 20.03.2018.

22.11.2018 року Шишацьким районним відділом державної виконавчої служби Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкрито виконавче провадження № 57755481 по вимозі Головного управління ДФС у Полтавській області № Ф-1825917У від 02.10.2018 року на суму 203 730,08 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року по справі № 440/2991/19 визнано протиправним та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 20 березня 2018 року № Ф-; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20 березня 2018 року № .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишено без задоволення. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 року по справі № 440/2991/19 залишено без змін.

28.04.2021 року Шишацьким районним відділом державної виконавчої служби Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження де встановлено:

- борг сплачено у повному обсязі згідно Повідомлення про погашення (сплату) боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області від 19.04.2021 №158-13 та платіжних доручень: № 1081 від 09.03.2021, №605 від 09.02.2021, №119 від 12.01.2021, №5864 від 17.12.2020, №5330 від 16.11.2020, №4934 від 12.10.2020, №4355 від 10.09.2020, №3857 від 12.08.2020, №3330 від 21.07.2020, №2748 від 10.06.2020, №2177 від 12.05.2020, №2177 від 12.05.2020, №1797 від 22.04.2020, №1244 від 11.03.2020, №814 від 25.02.2020, №155 від 21.01.2020, №4932 від 16.12.2019, №4706 від 13.11.2019, №3772 від 11.09.2019, №4219 від 10.10.2019, №3330 від 13.08.2019, №2820 від 10.07.2019, 2374 від 12.06.2019, №1958 від 16.05.2019, №1747 від 08.05.2019, №1439 від 10.04.2019, №59 від 08.01.2019, №181 від №435 від 07.02.2019, №324 від 25.01.2019, №892 від 12.03.2019.

- виконавчий збір сплачено у повному обсязі згідно платіжних доручень №1082 від №606 від 09.02.2021, №120 від 12.01.2021, №5865 від 17.12.2020, №5331 від №4935 від 12.10.2020, №4356 від 10.09.2020, №3858 від 12.08.2020, №3331 від 21.07.2020, №2749 від 10.06.2020, №2178 від 12.05.2020, №1798 від 22.04.2020, №1245 від 11.03.2020, №813 від 25.02.2020, №156 від 21.01.2020, №4924 від 16.12.2019, №4707 від 13.11.2019, №3771 від 11.09.2019, №4204 від 10.10.2019; №3322 від 13.08.2019, №2815 від 10.07.2019, №2385 від 12.06.2019, №1748 від 08.05.2019, №1432 від 10.04.2019, №60 від 08.01.2019, №182 від 18.01.2019, №433 від 07.02.2019, №325 від 25.01.2019, №893 від 12.03.2019.

Тобто, Грудіном С.М. сплачено виконавчий збір (20 373 грн.) та витрати виконавчого провадження (200 грн.).

У зв`язку з тим, що кошти за сплачений виконавчий збір та витрати виконавчого провадження були стягнуті, а підстава в частині стягнення 170 034,75 грн. є такою, що відпала (у зв`язку з визнанням протиправним та скасуванням вищевказаних вимог) відповідно є підстава для повернення коштів.

Відповідно до ч. 2 статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 визначено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій (даліПорядок).

Відповідно до п. 5 вказаного Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає Державна виконавча служба України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

При визначенні складу учасників справи та формулювання резолютивної частини судових рішень у справах за вказаними позовами про повернення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору необхідно звернутися до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16, згідно з якою спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України.

Отже, у даній справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Шишацький відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області, який стягнув виконавчий збір, та Державна казначейська служба, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету.

Згідно п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо судових витрат слід зазначити наступне.

Рішення у справі є таким, що ухвалено на користь позивача, втім таке рішення підлягає виконанню шляхом стягнення спірної суми з Державного бюджету України, судові витрати в справі також підлягають стягненню з Державного бюджету України (правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16)

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 232-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )- 17 203,00 грн. виконавчого збору і витрат виконавчого провадження та 2 270,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Копії рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Білоусов С. М.