ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26 червня 2023 року м. ТернопільСправа № 921/422/23

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

розглянув заяву б/н від 12.06.2023 (вх. № 464 від 19.06.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю "Рома", вул. Коломийська, 2Ж, м. Чернівці, 58007

до боржника Фізичної особи підприємця Нестерко Ярослава Володимировича, юридична адреса: АДРЕСА_1 (фактична адреса: АДРЕСА_2 , магазин "Шанс")

про видачу судового наказу

Встановив:

14.06.2023 (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю "Рома" звернулось до Господарського суду Тернопільської області із заявою б/н від 12.06.2023 (вх. № 464 від 19.06.2023) про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи підприємця Нестерко Ярослава Володимировича заборгованості в сумі 4 665 грн 82 коп., з якої: 4 050, 00 грн вартість обладнання та 615, 82 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.

В обґрунтування заяви ТОВ "Рома" зазначає, що він є офіційним дистриб`ютором компанії ПрАТ "Оболонь" на території Івано Франківської області по реалізації продукції вказаного виробника. З метою популяризації напоїв ПрАТ "Оболонь" заводом-виробником надається сприяння суб`єктам підприємницької діяльності в торгівлі своєю брендовою продукцією шляхом встановлення в місцях реалізації допоміжних засобів: холодильників, меблів, рекламних пристроїв та іншого. Все це майно є власністю ПрАТ "Оболонь" і протягом багатьох років встановлюється фахівцями ТОВ "Рома" в місцях здійснення торгівлі суб`єктами підприємницької діяльності. При цьому право власності на майно до суб`єктів не переходить, у вільному продажу таке спеціально брендове майно не перебуває. При втраті належного вигляду рекламних логотипів, поламці чи порушенні умов співпраці ПрАТ "Оболонь" все належне вказаному підприємству обладнання повертається на ТОВ "Рома" і в подальшому передається їх власнику - ПрАТ "Оболонь". Стверджує, що оскільки ФОП Нестерко Я. В. реалізовував продукцію торгової марки "Оболонь", компанією ТОВ "Рома" в приміщенні магазину "Шанс" за адресою: вул. Зелена, 16, с. Чесник, Рогатинський район, Івано - Франківська область, для тимчасового використання, на підставі Договору позички обладнання за № 19411/48021, боржнику було передано обладнання (кліщі, кран, охолоджувач Пінгвін 1к, холодильник Інтер 501Т Оболонь) вартістю 6 348, 54 грн. Враховуючи, що ФОП Нестерко Я. В. не реалізовує продукцію торгової марки ПрАТ "Оболонь", брендове обладнання підлягало поверненню до ТОВ "Рома" в п`ятиденний термін з моменту отримання претензії або компенсації вартості неповернутого обладнання. Згідно накладної на повернення від покупця № 115082 від 07.02.2023 ФОП Нестерко Я. В. повернув частину обладнання - холодильник Інтер 501Т Оболонь вартістю 2 298, 54 грн. 10.02.2023 заявник звернувся до боржника із вимогою повернути залишок обладнання вартістю 4 050,00 грн або компенсувати вартість даного обладнання. Однак, боржник не задовольнив цю вимогу, обладнання не повернув та не компенсував його вартість.

Наведені обставини і слугували підставою для звернення ТОВ "Рома" із заявою про видачу судового наказу.

Окрім того, заявник зазначає, що п. 4.2 Договору позички обладнання № 19411/48021 передбачено, що у випадку якщо користувач не виконує обов`язок щодо повернення майна, він сплачує позичкодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неповернутого майна за кожен день прострочення повернення майна.

На підставі наведеної вище умови договору позички, боржнику нараховано 615, 82 грн пені, стягнення якої також включено до вимог заяви про видачу судового наказу.

До заяви про видачу судового наказу, на підтвердження визначеної у ній суми заборгованості, додані копії доказів:

- Договору поставки товару № 48021 від 10.10.2019;

- Договору позички обладнання №_19411/48021 без дати;

- Акта приймання-передачі обладнання № 19411/48021 до Договору позички обладнання № 19411/48021;

- накладної на повернення від покупця № 115082 від 07.02.2023;

- претензій б/н без дати в кількості 2 шт.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Порядок та форма звернення до суду з заявою про видачу судового наказу до господарського суду визначені ГПК України, зокрема, розділом II "Наказне провадження".

Відповідно до ч. 1-3 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Окрім того, з аналізу приписів ст. 12, 148 ГПК України вбачається, що судовий наказ може бути виданий лише за вимогами про стягнення грошових коштів, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Тобто, заявлені у заяві про видачу судового наказу вимоги повинні відповідати презумпції безспірності вимог заявника.

Наявність спору вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити на підставі аналізу поданих документів.

П. 3, 4, ч. 3 ст. 150 ГПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості та інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст. 76-78 ГПК України, належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 86 ГПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження, суд не розглядає обґрунтованість вимог заявлених стягувачем по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України). Водночас, п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу

Наведене вище норма процесуального законодавства, на переконання суду, свідчить про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності порушення його права, в т. ч. щодо наявності прострочення виконання зобов`язання боржником.

Тобто, для задоволення заяви про видачу судового наказу суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів, які підтверджують відсутність спору (безспірність вимог).

Зі змісту заяви ТзОВ "Рома" про видачу судового наказу вбачається, що обладнання, вартість якого заявником включено до розміру заявленої до стягнення суми заборгованості, передане боржнику ФОП Несторко Я. В. на підставі Договору позички обладнання №_19411/48021 без дати.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Ст. 827 ЦК України визначено, що за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Користувач зобов`язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання (п. 3 ч. 2 ст. 833 ЦК України).

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525, 526 ЦК України).

Відповідно до п. 1.1 зазначеного правочину Позичкодавець (ТзОВ "Рома") передав, а Користувач (ФОП Несторко Я. В.) прийняв у строкове безоплатне користування майно (зокрема, але не виключно холодильне обладнання, обладнання для розливу пива, інше торгове обладнання).

П. 3.2.5 Договору позички обладнання №_19411/48021 сторони визначили, що у разі припинення та/або розірвання цього договору (або вимоги позичкодавця чи власника) у вказаний термін повернути обладнання за актом приймання-передачі обладнання у стані не гіршому, ніж на дату передачі його в безоплатне користування, з урахуванням фізичного зносу та відшкодувати позичкодавцю чи власнику збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) використовуваного обладнання з вини користувача. Право вилучення обладнання при порушенні вимог договору має право здійснювати представник позичкодавця/власника.

Разом із тим, жодна із умов зазначеного правочину не передбачає можливості позичкодавця/власника, у разі припинення та/або розірвання цього договору (або вимоги позичкодавця чи власника), за умови не повернення обладнання, вимагати від користувача компенсації його вартості.

Окрім цього, п. 6.1 Договору позички обладнання № 19411/48021 встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання і діє протягом двох років. Якщо сторони протягом десяти днів до закінчення строку договору не повідомили одна одну про розірвання договору, він вважається автоматично продовженим (пролонгованим) щоразу на один календарний рік. Кількість таких пролонгацій не обмежена.

Однак, зазначений правочин не містить дати його підписання. Слід зазначити, що заявником не долучено до матеріалів справи і доказів припинення (розірвання) Договору позички обладнання № 19411/48021, що, в свою чергу, унеможливлює встановлення факту набрання таким правочином чинності та припинення його дії.

Наведене, на переконання суду, свідчить про те, що заявником не додано належних і допустимих доказів, які доводять відсутність спору щодо повернення спірного обладнання чи компенсації його вартості, а також виникнення права грошової вимоги до боржника за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, у заявленому розмірі станом на момент звернення до суду.

За даних обставин, враховуючи приписи п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суд відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю "Рома" у видачі судового наказу за заявою б/н від 12.06.2023 (вх. № 464 від 19.06.2023).

Згідно з ч. 2, 3 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу (ч. 2 ст. 154 ГПК України).

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Водночас відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 ГПК України, зокрема, невідповідність вимогам ст. 148 ГПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ст. 153 ГПК України).

На підставі наведеного, керуючись ст. 147, 148, 150, 152-153, 154, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Рома" у видачі судового наказу за заявою б/н від 12.06.2023 (вх. № 464 від 19.06.2023).

2. Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання (26.06.2023) та підлягає оскарженню у порядку і строк, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

3. Копію ухвали направити Товариству з обмеженою відповідальністю "Рома", вул. Коломийська, 2Ж, м. Чернівці, 58007 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя І.М. Гирила