ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року Справа № 918/40/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крома Агро Захід" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.04.2023 у справі № 918/40/23 (суддя Горплюк А.М., повний текст рішення складено 21.04.2023)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крома Агро Захід"

про стягнення заборгованості у розмірі 427 291 грн

за участю представників сторін:

позивача - Патана А.А.;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (далі - позивач, ТОВ "Хімагромаркетинг") звернулося до Господарського суду Рівненської області про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Крома Агро Захід" (далі - відповідач, ТОВ "Крома Агро Захід") заборгованості у розмірі 427 291 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № АП-19-2039 від 25.05.2022 в частині оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.04.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 339 668, 58 грн основного боргу, 12 095, 69 грн пені, 39 563, 44 грн штрафу, 9 676, 55 грн відсотків річних та 6 409, 36 грн судового збору. В задоволенні 5 183, 87 грн пені, 16 955, 76 грн штрафу та 4 147, 09 грн відсотків річних відмовлено.

Суд першої інстанції, за результатом розгляду справи, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у повному обсязі, однак, враховуючи клопотання відповідача та обставини даної справи, зменшив розмір заявлених до стягнення пені, штрафу та процентів річних на 30 %.

До Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ТОВ "Крома Агро Захід" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.04.2023 у справі № 918/40/23, в якій апелянт просить скасувати дане рішення в частині задоволення позову про стягнення 12 095, 69 грн пені, 39 563, 44 грн штрафу та 9 676, 55 грн відсотків річних, прийняти в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір штрафу, пені та відсотків річних до 70 %.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- суд першої інстанції, всупереч приписам ст. 86 ГПК України, не дослідив зміст заяви свідка ОСОБА_1 ;

- штрафні санкції у вигляді штрафу, пені та відсотків річних, стягнуті з відповідача є значно завищеними та неспівмірними, що є несправедливим;

- присудження пені, штрафу та відсотків на користь позивача не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Крома Агро Захід" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.04.2023 у даній справі. Розгляд апеляційної скарги призначено на 26.06.2023 об 14:20 год.

ТОВ "Хімагромаркетинг" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач не погоджується із доводами відповідача про наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення пені, штрафу та процентів річних на 70 % та вважає їх безпідставними.

До відзиву на апеляційну скаргу позивачем долучено додаткові докази, а саме: копії специфікацій № Ап-13-0009Сп4 від 31.05.2021, № Ап-13-0009Сп1 від 18.05.2021, копії платіжних доручень № 188 від 23.11.2021, № 189 від 23.11.2021, копію мирової угоди та копію скріншоту Вайберу.

Разом з тим, суд вказує, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Така обставина (відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції) виключає можливість прийняття апеляційної господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України.

Суд звертає увагу на те, що заявник не наводить обґрунтування існування винятковості випадку, з яким пов`язано прийняття під час апеляційного провадження додаткових доказів, а тому суд апеляційної інстанції не приймає їх до розгляду.

В судовому засіданні 26.06.2023 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.

Відповідач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши в судовому засіданні представника позивача, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як встановлено апеляційним судом, між ТОВ "Хімагромаркетинг" (постачальник) та ТОВ "Крома Агро Захід" (покупець) було укладено договір поставки № АП-19-2039 від 25.05.2022 (а.с. 13- 23).

Відповідно до п. 2.1. договору, після підписання цього договору, сторонами оформляються і підписуються специфікації на поставку товару в яких відображається асортимент, кількість, ціна товару, умови і терміни поставки товару. Постачання товару покупцю здійснюється партіями на умовах погоджених сторонами відповідно до укладених сторонами специфікації.

Сторони домовилися про те, що "партією товару" буде вважатись поставлена постачальником і прийнята покупцем кількість товару згідно однієї накладної (видаткової та/або товарно-транспортної), якщо інше не погоджено сторонами в специфікації до цього договору (п. 2.2. договору).

Згідно п. 3.1. договору, ціна товару, що поставляється, визначається та вказується сторонами на підставі специфікації. У погоджену сторонами ціну товару входять усі витрати, що несе постачальник при виготовленні та поставці товару. Постачальник має право приймати рішення про зміну цін та товар, що поставляється, на свій розсуд з обов`язковим письмовим обґрунтуванням причини зміни ціни на товар.

Відповідно до п. 8.5. договору, покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару й оплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє у період нарахування пені.

Пунктом 8.6. договору встановлено, що у випадку прострочення виконання зобов`язань, передбачених розділом 3 даного договору та відповідними специфікаціями до договору, більше, ніж 10 (десяти) днів, винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним договором штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків від ціни відповідної специфікації, по якій відбулось порушення строків сплати.

Згідно п. 8.7. договору, сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановлюють її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 (дев`яносто) календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шість відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених у відповідній специфікації, вважається, що постачальником пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу постачальник має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошовими коштами та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше 3 (трьох) банківських днів.

Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1 цього договору та закінчується 31.12.2022, а в частині розрахунків - до моменту повного їх проведення між сторонами (п. 10.2 договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 специфікації № АП-19-2039Сп1 від 25.05.2022 (а.с. 24-25), позивач поставив товар відповідачу відповідно до видаткової накладної № АП-19-03690 від 26.05.2022 (а.с. 36) на суму 155 492, 96 грн.

Згідно п. 4 даної специфікації, відповідач зобов`язався оплатити поставлений товар: - не пізніше 25.05.2022 - у розмірі 15 549, 30 грн та не пізніше 21.11.2022 - у розмірі 139 943, 66 грн.

Відповідач допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплати, встановленого у даній специфікації та не здійснив повний розрахунок, внаслідок чого за відповідачем утворилася заборгованість, що складає - 140 492, 96 грн.

Відповідно до специфікації № АП-19-2039Сп2 від 25.05.2022 (а. с. 26-27), позивач поставив товар відповідачу відповідно до видаткової накладної № АП-19-03711 від 26.05.2022 (а. с. 35) на загальну суму 51 497, 04 грн.

Згідно п. п. 1, 4 даної специфікації, позивач зобов`язувався поставити товар у строк до 26.05.2022, а відповідач зобов`язувався оплатити його: - не пізніше 26.05.2022 - у розмірі 5 149, 70 грн та не пізніше 20.11.2022 - у розмірі 46 347, 34 грн.

Відповідач допустив прострочення оплати поставленого товару та не розрахувався з позивачем в повній мірі, оплативши лише 5 149, 70 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 28 від 09.06.2022 (а. с. 54). Внаслідок чого утворилась заборгованість, що складає - 46 347, 34 грн.

Відповідно до специфікації № АП-19-2039Сп3 від 25.05.2022 (а. с. 27-28), позивач поставив відповідачу товар згідно видаткових накладних № АП-19-04337 від 14.06.2022, № АП-19-04347 від 13.06.2022 (а. с. 33-34) на загальну суму 144 478, 75 грн.

Згідно п. п. 1, 4 даної специфікації, відповідач зобов`язувався поставити товар позивачу у строк до 13.06.2022, а відповідач зобов`язувався оплатити його: - не пізніше 09.06.2022 - 14 477, 87 грн та не пізніше 21.11.2022 - 130 030, 88 грн.

Відповідач допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплати, встановлених специфікацією, та не розрахувався з позивачем в повній мірі, оплативши лише 14 447, 87 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 29 від 09.06.2022 (а.с. 55).

Відповідач допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплати зазначеній в специфікації та не здійснив повний розрахунок за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість, що складає 130 030, 88 грн.

Відповідно до специфікації № АП-19-2039Сп4 від 25.05.2022 (а.с. 29), позивач поставив відповідачу товар відповідно до видаткової накладної № АП-19-04641 від 21.06.2022 (а. с. 31) на загальну суму 8 442 грн.

Згідно п. п. 1, 4 даної специфікації, позивач зобов`язувався поставити товар відповідачу у строк до 22.06.2022, а відповідач зобов`язувався оплати його: - не пізніше 21.06.2022 - 844, 20 грн та не пізніше 21.11.2022 - 7 597, 80 грн.

Відповідач допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплати, встановлених специфікацією та не розрахувався з позивачем в повній мірі, оплативши лише 844, 20 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 40 від 21.06.2022 (а. с. 56).

Відповідач допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплати, встановленого в специфікації та не здійснив повний розрахунок за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість, що складає - 7 597, 80 грн.

Відповідно до специфікації № АП-19-2039Сп5 від 25.05.2022 (а. с. 30), позивач поставив відповідачу товар відповідно до видаткової накладної № АП-19-04804 від 30.06.2022 (а. с. 32) на загальну суму 16 884 грн.

Відповідно до п. п. 1, 4 даної специфікації, позивач зобов`язувався поставити товар відповідачу у строк до 29.06.2022, а відповідач зобов`язувався оплатити його: - не пізніше 29.06.2022 - 1 688, 40 грн та не пізніше 21.11.2022 - 15 195, 60 грн.

Відповідач допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплати, встановлених специфікацією та не розрахувався з позивачем в повній мірі, оплативши лише 1 684, 40 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 47 від 29.06.2022 (а. с. 57). Внаслідок чого утворилась заборгованість, що складає - 15 199, 60 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено відповідачу претензію № 132 від 21.12.2022 про сплату боргу. Докази направлення претензії наявні у матеріалах справи (а. с. 51-52).

Предметом позову у справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення 339 668, 58 грн основного боргу, 17 279, 57 грн пені, 13 823, 65 грн відсотків річних та 56 519, 20 грн штрафу у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № АП-19-2039 від 25.05.2022 в частині оплати поставленого товару.

Предметом же апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення 12 095, 69 грн пені, 39 563, 44 грн штрафу та 9 676, 55 грн відсотків річних. В іншій частині судове рішення не оскаржується.

Відтак, апеляційний суд, враховуючи визначений відповідачем предмет оскарження судового рішення, приймаючи до уваги межі розгляду справи апеляційним судом, визначені у ст. 269 ГПК України, зазначає, що обумовлений скаржником в апеляційному суді предмет оскарження унеможливлює апеляційний перегляд судового рішення в частині задоволення позову про стягнення з відповідача 339 668, 58 грн основного боргу за договором поставки №АП-19-2039 від 25.05.2022.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Статтею 611 ЦК України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 8.5. договору, покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару й оплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє у період нарахування пені.

Згідно п. 8.6. договору поставки, у випадку прострочення виконання зобов`язань, передбачених розділом 3 даного договору та відповідними специфікаціями до договору, більше, ніж 10 (десяти) днів, винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним договором штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків від ціни відповідної специфікації, по якій відбулось порушення строків сплати.

В силу п. 8.7. договору поставки, сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановлюють її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 (дев`яносто) календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шість відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених у відповідній специфікації, вважається, що постачальником пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу постачальник має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошовими коштами та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше 3 (трьох) банківських днів.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір в частині стягнення із відповідача заборгованості за договором поставки № АП-19-2039 від 25.05.2022, дійшов висновку, що даний розмір становить 339 668, 58 грн, а відтак задовольнив позовні вимоги позивача в цій частині.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення з відповідача 339 668, 58 грн заборгованості за договором поставки № АП-19-2039 від 25.05.2022 сторонами не оскаржується, що унеможливлює апеляційний перегляд судового рішення в цій частині, приймаючи до уваги межі розгляду справи апеляційним судом, визначені у ст. 269 ГПК України.

Як вказувалося судом вище, позивач у позовній заяві просить суд стягнути із відповідача 17279, 57 грн пені, 56 519, 20 грн штрафу та 13 823, 65 грн 40 % річних.

Судом першої та апеляційної інстанцій здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення 17 279,57 грн пені, 56 519, 20 грн штрафу та 13 823, 65 грн 40 % річних та не виявлено помилок у їх нарахуванні.

А відтак, враховуючи положення ст. ст. 549, 551, 625 ЦК України, ст. 216, 230, 233 ГК України, п. 8.5, 8.6, 8.7 договору поставки № АП-19-2039 від 25.05.2022, суд дійшов висновку, що вимоги позивача правомірні, відповідають умовам укладеного договору, вимогам чинного законодавства та підлягають задоволенню.

Разом з тим, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру здійснених позивачем нарахувань на 90 %, місцевий господарський суд вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, зменшити розмір заявлених до стягнення пені, штрафу та процентів річних на 30 %.

В поданій до суду апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення 12 095, 69 грн пені, 39 563, 44 грн штрафу та 9 676, 55 грн відсотків річних, прийняти в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір штрафу, пені та відсотків річних до 70 %.

Доводи відповідача щодо можливості зменшення розміру пені, штрафу та відсотків річних, нарахованих на підставі п. 8.5, 8.6, 8.7 договору поставки № АП-19-2039 від 25.05.2022, зводяться до того, що заборгованість за договором була частково погашена, посилається на поганий урожай та заборгованістю інших контрагентів перед відповідачем, а санкції у вигляді штрафу, пені та відсотків річних, накладені на відповідача є значно завищеними та неспівмірними, що є несправедливим.

Надаючи оцінку доводам відповідача, як підставам для зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів зазначає, що згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У частині 1 ст. 230 ГК України унормовано, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у виді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Разом з тим, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Отже, питання щодо зменшення розміру пені, штрафу та відсотків річних суд вирішує у відповідності до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідженню конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Апеляційний господарський суд констатує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення заявлених до стягнення пені, штрафу та відсотків річних. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом враховується, що розмір заявленої пені, штрафу та відсотків річних не є досить надмірним, не перевищує розміру заявленої суми основної заборгованості. На момент подання позовної заяви до суду першої інстанції розмір заборгованості складав 339 668, 58 грн, а загальна сума здійснених позивачем нарахувань 87 622, 42 грн, що майже у 4 рази менше від розміру заборгованості по оплаті поставленого товару згідно умов договору.

Суд апеляційної інстанції враховує п. п. 8.5, 8.6, 8.7 договору поставки № АП-19-2039 від 25.05.2022, якими сторони добровільно, на власний розсуд, визначили відповідальність у вигляді сплати пені, штрафу та відсотків річних за порушення строків оплати товару. Відповідач не виконав свого обов`язку із оплати отриманого від позивача товару в порядку передбаченому договором, за поставлений товар відповідач розрахувався частково, що і призвело до судового спору.

При цьому суд приймає до уваги те, що неналежне виконання відповідачем умов договору поставки мало негативний вплив на майновий стан позивача та його господарську діяльність, оскільки сума боргу за договором є значною.

Разом з тим, відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, які б підтверджували його скрутне майнове становище.

Також відповідачем не надані суду докази в підтвердження обставин неможливість здійснення господарської діяльності, настання у відповідача фінансових труднощів у зв`язку із виконанням ним зобов`язань по договору. Судом також враховується, що відповідно до ст. 617 ЦК України відсутність коштів у боржника не вважається випадком, який звільняє останнього від відповідальності за порушення ним зобов`язання.

А відтак, виходячи із визначених ст. 3 ЦК України загальних засадах цивільного законодавства та з огляду на суму заборгованості, період прострочення і часткове погашення боргу, фінансовий і майновий стан відповідача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для зменшення розміру заявленої пені, штрафу та відсотків річних на 70 % - відсутні.

Посилання апелянта на зміст заяви свідка ОСОБА_1 є безпідставним, оскільки дана заява не відповідає вимогам ст. 88 ГПК України та обставини, викладені у ній не можуть бути підставою для зменшення пені, штрафу та відсотків річних на 70 %.

Оцінивши в сукупності обставини у справі та надані докази, суд першої інстанції правомірно зменшив розмір заявленої до стягнення пені, штрафу та відсотків річних на 30 % та задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 12 095, 69 грн пені, 39 563, 44 грн штрафу та 9676, 55 грн відсотків річних.

З огляду на викладене, суд вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 20.04.2023 у справі № 918/40/23 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Крома Агро Захід" - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача згідно ст. ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крома Агро Захід" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.04.2023 у справі № 918/40/23 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження до Верховного Суду встановлений статтями 286-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складено 27 червня 2023

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.