ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 червня 2023 року справа № 903/414/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участю секретаря судового засідання Кошового В.А., розглянувши справу № 903/414/23

за позовом: Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 17, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" (43000, місто Луцьк, проспект Молоді, будинок 14А, )

про стягнення 112 437, 96 грн.

Представники сторін:

від позивача: Бериндя Олег Олегович

від відповідача: Гаврилюк Дмитро Юрійович

Встановив: Позивач Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" та просить стягнути 112 437,96 грн. заборгованості згідно договору про надання гарантії №390 від 29.10.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем договору про надання гарантії №390 від 29.10.2021., в частині своєчасної оплати комісійної винагороди.

Ухвалою суду від 25.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 15.05.2023.

11.05.2023 від ТОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшов відзив на позовну заяву за вх.№01-75/2801/23 від 11.05.2023.

Ухвалою суду від 15.05.2023 розгляд справи відкладено на 21.06.2023р.

12.06.2023 від ТОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшло клопотання за вх.№ 01-74/883/23 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/7359/23.

13.06.2023 від Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшла відповідь від 31.05.2023р. №7285 на відзив на позовну заяву.

21.06.2023 від ТОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 21.06.2023р. у задоволені клопотання ТОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" про зупинення провадження у справі відмовлено.

Представник позивача в судовому засіданні просить суд задоволити позов з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву.

Представник відповідача в судовому засіданні просить відмовити у позові з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши докази в справі, суд встановив наступне.

29.10.2021 між Акціонерним товариством "МЕГАБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" (клієнт) укладено договір №390 про надання гарантії.

Згідно п. 1.1. договору про надання гарантії від 29.10.2021 №390 банк надає клієнту послуги з видачі тендерної гарантії на користь ТОВ "ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ" (далі - бенефіціар) з метою забезпечення виконання клієнтом зобов`язання перед бенефіціаром за закупівлею: Договором транспортування природного газу № від 12.12.2019 (далі - відповідно гарантія, зобов`язання) на наступних умовах: сума гарантії - 8 000 000,00 UAH (вісім мільйонів гривень 00 копійок); строк дії гарантії - до 28 жовтня 2022 року включно.

Відповідно до п. 2.1.2. договору від 29.10.2021 №390 про надання гарантії у випадку отримання від бенефіціара протягом строку дії гарантії письмової вимоги (що відповідає умовам гарантії), а також усіх документів, передбачених умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено), про оплату банком зобов`язань по гарантії в зв`язку з тим, що клієнт порушив зобов`язання, здійснити платіж по гарантії на користь бенефіціара на суму, що вказана в письмовій вимозі.

Згідно п. 2.3.1. договору про надання гарантії від 29.10.2021 №390 клієнт зобов`язується за надання банком послуг за цим договором клієнт зобов`язується щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця протягом строку дії гарантії сплачувати банку комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три) відсотки річних із розрахунку суми гарантії, фактичної кількості днів у місяці та у році. Комісійна винагорода сплачується на рахунок № НОМЕР_1 , у АТ "МЕГБАНК".

При цьому сторони встановили, що договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 28 жовтня 2022 р., але не менше ніж до повного виконання сторонами усіх зобов`язань за Договором (пункт 5.1 договору про надання гарантії від 29.10.2021 №390).

Позивач доводить, що ТОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" взяті на себе згідно умов договору від 29.10.2021 №390 зобов`язання в частині сплати банку комісійної винагороди в розмірі 3 % річних повністю не виконало, суму комісійної винагороди не оплатило, з 01.02.2022 по 21.07.2022 заборгувало банку 112 437,96 грн.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем було сплачено комісійну винагороду в загальному розмірі 62 466,15 грн. починаючи з 29.10.2021 по 31.01.2022.

З метою досудового врегулювання господарського спору щодо неналежного виконання ТОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" своїх зобов`язань позивачем 22.09.2022 на адресу ТОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" було направлено претензію від 21.09.2022 №1433 з вимогою погасити заборгованість по сплаті комісії за договором гарантії за період з 01.02.2022р. по 21.07.2022р. включно на суму 112 437,96 грн. Зазначену вимогу боржник залишив без відповіді та реагування, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми існуючої заборгованості.

Згідно з приписами Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладений між Акціонерним товариством "МЕГАБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" правочин за своїм змістом та правовою природою є договором гарантії, а правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами §4 глави 49 Цивільного кодексу України та глави 22 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько- господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У ст. 200 ГК України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України.

Стаття 560 ЦК України визначає, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Умовами договору гарантії сторони узгодили зміст гарантії, порядок її надання та припинення, розмір та порядок сплати винагороди гаранту, гарантійних платежів та процентів за користування грошовими коштами, права та обов`язки сторін, їх відповідальність. Договір гарантії підписаний уповноваженими особами гаранта та принципала та скріплений печатками сторін.

Отже, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфіціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфіціаром. Гарантія це правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.

За змістом положень ст.ст. 561, 566 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд, перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості, встановив, що позов підлягає до часткового задоволення на суму 80 219,18 грн. за період з 01.02.2022 по 02.06.2022, в решті слід відмовити як безпідставно заявленому.

02.06.2022 Правлінням Національного Банку України прийнято рішення № 261-рш/БТ "Про віднесення Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" до категорії неплатоспроможних".

Згідно ч. 7 ст. 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність" розпочата процедура ліквідації банку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку.

Відповідно до ст. 79 Закону України "Про банки та банківську діяльність" особливості оскарження рішень (індивідуальних актів) Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку встановлюються Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта Національного банку України, зазначеного в частині другій цієї статті, або окремих його положень:

- не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення;

- не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку;

- не породжує будь-яких прав у осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування завданої шкоди.

Статтею 2661 КАС України встановлено особливості провадження у справах щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Кабінету Міністрів України стосовно виведення банків з ринку

Під час розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, суд перевіряє, чи прийнятий індивідуальний акт або рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, які визначають повноваження Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Кабінету Міністрів України та Міністерства фінансів України (ч. 5 ст. 2661).

Під час розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, суд використовує як підставу для власної оцінки та покладається на кількісні, якісні оцінки та висновки, зроблені Національним банком України, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, Кабінетом Міністрів України, Міністерством фінансів України, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, на підставі яких були прийняті відповідні рішення, крім випадків, якщо:

1) оскаржуване рішення/акт прийнято з істотним порушенням встановленого порядку його прийняття (порушення, яке істотно вплинуло на результат оцінки);

2) кількісні, якісні оцінки та висновки ґрунтуються на очевидно помилкових відомостях та/або не враховують суттєвих обставин (фактів), за умови врахування яких оскаржуване рішення/акт не могло бути прийнято;

3) наявні очевидні розбіжності та/або логічні суперечності між кількісними, якісними оцінками та/або висновками;

4) оскаржуване рішення/акт прийнято за відсутності повноважень або з використанням повноважень всупереч меті, з якою вони надані законом (ч. 6 ст. 2661).

Суд за результатами розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною першої цієї статті, або окремих його положень;

2) стягнення з відповідача (відповідачів) коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним (незаконним) індивідуальним актом/рішенням, якщо така вимога заявлена позивачем одночасно з вимогою про визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення;

3) відмову в задоволенні позовних вимог (повністю або частково) (ч. 7 ст. 2661).

Визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною першою цієї статті, або окремих його положень:

1) не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення;

2) не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку;

3) не породжує будь-яких прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування заподіяної шкоди (ч. 9 ст. 2661).

Суд не може прийняти будь-яке інше рішення, що може мати наслідком зупинення/припинення розпочатої процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та/або ліквідації банку (ч. 10 ст. 2661).

Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (далі - Кодекс ГТС), з метою забезпечення виконання зобов`язань замовника послуг транспортування щодо оплати послуг оператора газотранспортної системи за договором транспортування природного газу замовник послуг транспортування зобов`язаний надавати оператору газотранспортної системи фінансове забезпечення у випадках та відповідно до вимог, встановлених у цьому Кодексі, або здійснити попередню оплату таких послуг на підставі договору транспортування природного газу.

Пунктом 3 глави 2 розділу VIII Кодексу ГТС фінансове забезпечення виконання замовником послуг транспортування зобов`язань щодо оплати за вчинення дій з врегулювання добового небалансу обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї, надається оператору газотранспортної системи в одній або декількох з таких форм: банківської гарантії; передачі замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи в якості фінансового забезпечення грошових коштів на підставі договору транспортування природного газу.

Згідно з пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС банківська гарантія вид забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед оператором газотранспортної системи на його першу вимогу сплатити кошти за замовника послуг транспортування в разі невиконання останнім у повному обсязі або частково своїх фінансових зобов`язань перед оператором газотранспортної системи за договором транспортування природного газу. Банківська гарантія є належним фінансовим забезпеченням для цілей цього Кодексу, якщо вона є безвідкличною, непередаваною та безумовною.

Водночас, з моменту прийняття Національним банком України рішення від 02.06.2022 №361-рш/БТ "Про віднесення AT "МЕГАБАНК" до категорії неплатоспроможних" банківська гарантія AT "МЕГАБАНК" є такою, що не відповідає вимогам Кодексу ГТС до фінансового забезпечення у формі банківської гарантії, оскільки неплатоспроможний AT "МЕГАБАНК" не міг забезпечити виконання грошового зобов`язання банка-гаранта перед оператором газотранспортної системи, а саме сплатити на його першу вимогу кошти за замовника послуг транспортування в разі невиконання останнім у повному обсязі або частково своїх фінансових зобов`язань перед оператором газотранспортної системи за договором транспортування природного газу.

Згідно листа ТОВ "ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ" від 15.02.2023р. №ТОВВИХ-23-1969 (а.с. 41-43) з 03.06.2022 на інформаційній платформі було обмежено строк дії банківської гарантії AT "МЕГАБАНК".

Пунктом 3 глави 2 розділу VIII Кодексу ГТС, повернення грошових коштів та/або банківських гарантій, наданих замовником послуг транспортування в якості фінансового забезпечення, здійснюється на умовах договору, на підставі якого воно було надане, а у випадку якщо такі умови не встановлені - на вимогу замовника послуг транспортування у строк не пізніше п`яти банківських днів з моменту отримання оператором газотранспортної системи вимоги від замовника послуг транспортування за умови, якщо розмір фінансового забезпечення, що залишиться після повернення грошових коштів та/або банківських гарантій, достатній згідно з вимогами цього Кодексу, в іншому випадку - з моменту закінчення строку дії фінансового забезпечення та за умови відсутності заборгованості за надані послуги.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до ували лист ТОВ "ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ" від 15.02.2023р. №ТОВВИХ-23-1969 про обмеження строку дії банківської гарантії AT "МЕГАБАНК" з 03.06.2022, суд встановив, що підставною та такою, що підлягає до задоволення є сума комісійної винагороди за період з 01.02.2022 по 02.06.2022 на суму 80 219,18 грн.

Отже, вимога AT "МЕГАБАНК" в частині стягнення суми комісійної винагороди за період з 03.02.2022 по 21.07.2022 на суму 32 208,78 грн. є безпідставна та такою, що не підлягає до задоволення.

Частиною 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); накладення нових обтяжень чи обмежень на майно (активи) (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами; заміна кредитора у зобов`язанні банку на договірній основі, крім випадків передачі всього або частини майна (активів) та всіх або частини зобов`язань приймаючому або перехідному банку.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на правочини, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону, та припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується. Зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується, здійснюється під час задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредиторів, до якої віднесені вимоги такого кредитора, за заявою кредитора банку і в сумі, що не перевищує суму акцептованих вимог за заявою банку.

Доводи відповідача викладенні у відзиві на позовну заяву спростовуються матеріалами справи та відхиляються судом.

Щодо укладення договорів між AT "МЕГАБАНК" та ТОВ "ЙЕ Енергія" та неможливості припинення зобов`язання ТОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" перед позивачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, суд зазначає наступне.

29.10.2021 між АТ "МЕГАБДНК" та ТОВ "ЙЕ ЕНЕРГІЯ" укладено договір №406 про надання гарантії відповідно до умов якого Банк надавав ТОВ "ЙЕ ЕНЕРГІЯ" послуги з видачі гарантії платежу.

Згідно п. 1.1. договору про надання гарантії банк надає клієнту послугй з видачі тендерної гарантії на користь ТОВ «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» (далі - бенефіціар) з метою забезпечення виконання клієнтом зобов`язання перед бенефеціаром за закупівлею: Договором транспортування природного газу № від 17.12.2019 (далі - відповідно гарантія, зобов`язання) на наступних умовах: сума гарантії - 700 000 000,00 UAH (сімсот мільйонів гривень 00 копійок); - строк дії гарантії - до 28 жовтня 2022 року включно. При цьому сторони встановили, що договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 28 жовтня 2022 р.. але не менше, ніж до повного виконання Сторонами усіх зобов`язань за договором (пункт 5.1 договору про надання гарантії). Також у забезпечення виконання зобов`язань за договором про наданню гарантії 29.10.2021 між ТОВ "ЙЕ ЕНЕРГІЯ" (далі - заставодавець) та AT "МЕГАБАНК" (далі- заставодержатель) укладено договір № 390/406-3 застави майнових прав на вклад (депозит).

Предметом застави за договором застави є майнові права ТОВ "ЙЕ ЕНЕРГІЯ" на отримання грошових коштів у сумі 90 000 000,00 грн. з вкладного рахунку, відкритого у AT "МЕГАБАНК", що виникли на підставі Договору №59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою відсотків щомісяця) від 24.09.2021.

Договір застави набрав чинності з моменту підписання його сторонами да діє протягом трьох років з дня закінчення строку дії договору про надання гарантії (договорів) визначеного (их) у п. 1.1. договору (п. 8.1. договору застави).

Згідно п. 3.1.1. договору застави ТОВ "ЙЕ ЕНЕРГІЯ" взяло на себе зобов`язання, серед іншого, без письмової згоди Банку не вчиняти будь-яких правочинів відносно предмета застави, в тому числі щодо відчуження предмета застави, відмовлятись від права власності на предмет застави, вчиняти будь-які дії щодо виникнення у третіх осіб будь-яких прав на предмет застави тощо.

Відповідно до п. 3.1.4. договору застави ТОВ "ЙЕ ЕНЕРГІЯ" без попереднього письмового дозволу AT "МЕГАБАНК" зобов`язалось не здійснювати уступку права вимоги за предметом застави.

Згідно п. 6.4. договору застави правочини або інші юридичні дії щодо предмету застави, вчинені з порушенням цього договору та/або чинного законодавства України, в тому числі, але не виключно, щодо відчуження заставодавцем переданого в заставу майна, без письмової згоди заставодержателя є недійсними.

Як зазначає відповідач у відзиві на позов 15.03.2023 між ТОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" та ТОВ "ЙЕ ЕНЕРГІЯ" укладено договір №12А167-24-23 про відступлення права вимоги.

Відповідач вважає, що на підставі вказаного договору №12А167-18 -23 про відступлення права вимоги від 15.03.2023 ТОВ "ЙЕ ЕНЕРГІЯ" у порядку та на умовах, визначених цим договором, відступило ТОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" права вимоги до банку за договором №59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою відсотків щомісяця) від 24.09.2021, а саме - відступило ТОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" своє право вимагати від банку повернення грошових коштів в розмірі 80 219,18 грн.

ТОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" направило на адресу банку заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідач вважає що після вказаного зарахування зустрічних однорідних вимог зобов`язання ТОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" перед AT "МЕГАБАНК" щодо погашення комісійної винагороди за договором про надання гарантії №390 від 29.10.2021 припинена в повному обсязі.

У відповідь на дану заяву AT "МЕГАБАНК" листом від 11.04.2023 №5618 повідомив відповідача про те, що враховуючи той факт, що станом на дату надання відповіді на повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні від 29.03.2023 за вих. № 437-Сл-212-0323 AT "МЕГАБАНК" письмової згоди ТОВ "ЙЕ ЕНЕРГІЯ" вчиняти будь-які правочини відносно предмета застави не надавало, керуючись приписами норм ст. 516 ЦК України та умовами договору застави, зокрема п. 6.4. договору застави, повідомлено, що договір №12Al67-18-23 про відступлення права вимоги від 15.03.2023 вважається недійсним, правові підстави для заміни кредитора з ТОВ "ЙЕ ЕНЕРГІЯ" на ТОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" у зобов`язанні, зазначеними у повідомленні про заміну кредитора у зобов`язанні від 29.03.2023 за вих. № 437-Сл-212-0323, відсутні.

Суд встановив, що AT "МЕГАБАНК" не надавало ТОВ "ЙЕ ЕНЕРГІЯ" письмової згоди на будь-які дії, пов`язаної з вчиненням будь-яких правочинів відносно предмета застави, у т.ч. відчуження, відступлення тощо.

Тобто зважаючи на викладене, у відповідача без належної згоди AT "МЕГАБАНК" не було підстав щодо заміни кредитора у вказаних зобов`язаннях, а саме договору №12А167-18-23 про відступлення права вимоги від 15.03.2023.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, з покладенням судового збору на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 123, 126, 129, 130, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" (43000, місто Луцьк, проспект Молоді, будинок 14А, ) на користь Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 17, ) 80 219,19 грн. заборгованості та 1914,91 грн. витрат пов`язаних з оплатою судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення

складено 27.06.2023.

Суддя В. М. Дем`як