УХВАЛА

28 червня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/3100/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Державної інноваційної фінансово-кредитної установи

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.05.2023

у справі № 904/3100/21

за позовом Державної інноваційної фінансово-кредитної установи

до акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Конкорд",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Укрдержцифра";

фізична особа ОСОБА_1 ,

про стягнення суми боргу в розмірі 20 000 000,00 грн, 3 % річних в розмірі 229 755,22 грн, інфляційної складової в розмірі 915 171,32 грн

та за зустрічним позовом акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Конкорд"

до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи;

товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдержцифра"

про визнання недійсною банківської гарантії від 24.05.2019 № 71.00.010658, виданої позивачем відповідачу-1;

визнання виданої позивачем гарантії від 24.05.2019 № 71.00.010658 такою, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Державна інноваційна фінансово-кредитна установа (далі - Установа) 16.06.2023 (згідно з відміткою на поштовому конверті) звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.05.2023 у справі № 904/3100/21, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2021 у цій справі залишити без змін.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку, якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, практику застосування якої необхідно сформувати, правовідносини, до яких ця норма повинна застосовуватись і який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає його неправильність.

Оскаржуючи у касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України слід зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення. При цьому, необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 1, 4 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Частиною першою статті 300 ГПК України передбачено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що підставою касаційного оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 24.05.2023 у справі № 904/3100/21 скаржник визначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України та зазначає, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не враховано правові позиції Верховного Суду, при цьому, наведено низку постанов Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, процитовано певні їх абзаци, однак не вказано стосовно якої норми права (норм права) у подібних правовідносинах Верховним Судом України, Великою Палатою Верховного Суду, Верховним Судом викладені висновки у цих постановах не були враховані судом апеляційної інстанції;

разом з тим, скаржником зазначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, посилаючись на те, що судом помилково прийнято як доказ довідку Північного офісу Держаудитслужби від 07.12.2020 № 24-31/556 (судом не зазначено звідки така довідка у суду), втім не визначено підставу касаційного оскарження з урахуванням статті 310 ГПК України (конкретну частину, пункт) з відповідним посиланням на статтю 287 ГПК України, якщо заявник вважає, що судом не досліджено зібрані у справі докази.

З огляду на принципи рівності, диспозитивності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені статтею 300 ГПК України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретну підставу.

Ураховуючи доводи касаційної скарги, скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, а саме: чітко вказати норму права, яку на його думку, невірно застосував суд апеляційної інстанції з наведенням постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок щодо застосування саме цієї норми права, та яку не врахував суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення; також визначити відповідну підставу касаційного оскарження судового рішення з урахуванням статті 310 ГПК України з посиланням на відповідний пункт частини другої статті 287 ГПК України.

Водночас відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Підпунктом 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставку судового збору за подання позовної заяви майнового характеру було встановлено: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду).

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставку судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду встановлено в розмірі 200% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України "Про судовий збір" якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2021 у справі № 904/3100/21 первісні позовні вимоги Установи до акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Конкорд" (далі - АТ "АКБ "Конкорд") задоволено; стягнуто з АТ "АКБ "Конкорд" на користь Установи суму боргу в розмірі 20 000 000,00 грн, 3% річних в розмірі 229 755,22 грн, інфляційну складову в розмірі 915 171,32 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 317 173,91 грн; відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог АТ "АКБ "Конкорд" до Установи та товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдержцифра" про визнання недійсною банківської гарантії від 24.05.2019 № 71.00.010658, виданої позивачем відповідачу-1; визнання виданої позивачем гарантії від 24.05.2019 № 71.00.010658 такою, що не підлягає виконанню.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.05.2023 у справі № 904/3100/21: апеляційну скаргу АТ "АКБ "Конкорд" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2021 у справі № 904/3100/21 задоволено частково; рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2021 у справі № 904/3100/21 в частині, якою задоволено первісний позов Установи про стягнення з АТ "АКБ "Конкорд" суми боргу в розмірі 20 000 000,00 грн, 3% річних в розмірі 229 755,22 грн, інфляційної складової в розмірі 915 171,32 грн, витрат зі сплати судового збору в розмірі 317 173,91 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення; в задоволенні позову Установи до АТ "АКБ "Конкорд" суми боргу в розмірі 20 000 000,00 грн, 3% річних в розмірі 229 755,22 грн, інфляційної складової в розмірі 915 171,32 грн та витрат зі сплати судового збору в розмірі 317 173,91 грн відмовлено.

У касаційній скарзі Установа просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.05.2023 у справі № 904/3100/21, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2021 у цій справі залишити без змін.

З урахуванням наведеного, оскаржуваною сумою є 21 144 926,54 грн, беручи до уваги майновий характер спору, при зверненні з касаційною скаргою мав бути сплачений судовий збір у сумі 634 347,80 грн (21 144 926,54 грн х 1.5% х 200%).

До касаційної скарги Установи не додано доказів сплати судового збору у встановлених законодавством порядку та розмірі, що підтверджується переліком додатків до касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З урахуванням зазначеного, для усунення недоліків касаційної скарги скаржнику необхідно привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, оскільки в ній чітко не визначено підстави (підстав) касаційного оскарження судового рішення, визначену (визначені) у конкретному пункті (пунктах) частини другої статті 287 ГПК України з належним обґрунтуванням того, у чому полягає неправильне застосування судом попередньої інстанції норм матеріального права чи/або порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення у цій справі та надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у сумі 634 347,80 грн на відповідні реквізити рахунку для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом:

- отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102;

- код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

- банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

- рахунок отримувача: UA0026007;

- код класифікації доходів бюджету: 22030102; "Судовий збір (Верховний Суд, 055)".

Враховуючи викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу Установи на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 174 ГПК України.

Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.05.2023 у справі № 904/3100/21 залишити без руху.

2. Надати Державній інноваційній фінансово-кредитній установі строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю не більше 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Верховним Судом в умовах режиму воєнного стану, зважаючи на утруднення реалізації учасниками справи прав, наданих їм Господарським процесуальним кодексом України, рекомендовано подавати заяви, клопотання тощо через особистий кабінет в системі "Електронний суд" або на електронну адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду () з використанням цифрового підпису.

4. Роз`яснити Державній інноваційній фінансово-кредитній установі, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос