ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Черкаси Справа № 925/419/23

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом

Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області

до Фізичної особи-підприємця Кравченка Геннадія Сергійовича

про стягнення 183 644,91 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ВСТАНОВИВ:

Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (вул. Б. Хмельницького, 92А, м. Івано-Франківськ, 76006, ) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кравченка Геннадія Сергійовича ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 ) про стягнення 15 000,00 грн попередньої оплати, 17 876,71 грн пені, 150 000,00 грн штрафу, 92,00 грн 3% річних, 225,84 грн інфляційних втрат на підставі договору про закупівлю № 98 від 22.11.2022, укладеного між сторонами.

Судові витрати позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Наведено орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату сплатив 15 000,00 грн авансу (попередньої оплати) за товар, а відповідач порушив зобов`язання щодо поставки в обумовлені строки товару за укладеним між сторонами договором про закупівлю. Правовими підставами визначив зокрема статті 530, 610, 625, 626, 655, 664, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України (ЦК України), статті 216, 218, 230 Господарського кодексу України (ГК України), посилаючись також на умови договору та додаткових угод.

Ухвалою від 03 квітня 2023 року Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом.

Ухвала відповідачем не отримана, про що свідчить поштове повідомлення про повернення поштового відправлення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд в постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

У визначені законом строки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

01 червня 2023 року від позивача надійшли:

клопотання про поновлення строків на подання додаткових доказів та уточнення позовних вимог;

клопотання про долучення доказів: копії поштової квитанції ПН 55 від 28.12.2022, роздруківки поштового відстеження (інформація на сайті «Укрпошта»), копії платіжного доручення № 28 від 23.11.2022;

заява про уточнення позовних вимог (недоліки у перерахунку суми до відшкодування/стягнення).

Позивач просить визнати причини пропуску строку поважними та поновити строк на подання доказів, про які заявлено у позовній заяві, але помилково через «людський фактор» не додано до позову. Через організаційно-штатні зміни (відсутність більше місяця юрисконсульта та призначення на посаду іншого), коли помилки допущені попереднім юристом, що звільнився, фізично не було можливості виправити з незалежних від позивача обставин та причин.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 119 зазначеного кодексу суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку для подання доказів у справі, з метою повного та всебічного розгляду справи та встановлення усіх її фактичних обставин, враховуючи, що подані докази стосуються предмету спору у справі, поновлює строк для подання доказів.

Надані позивачем докази долучені до матеріалів справи та прийняті до розгляду.

У заяві про уточнення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 15 000,00 грн попередньої оплати, 150 000,00 грн штрафу, за період 27.12.2022 24.03.2023 18 082,19 грн пені, 108,49 грн 3 % річних, 454,23 грн інфляційних втрат. Позивач уточнив позовні вимоги щодо періодів нарахування пені, інфляційних та 3 % річних, вказав на допущені неточності (помилки) у нарахуванні штрафних санкцій та просить прийняти заяву до розгляду.

Розглянувши заяву, суд прийняв її та долучив до матеріалів справи разом з додатками.

Відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, відзив на позов або будь-які інші письмові заперечення по суті спору не надав.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,суд встановив таке.

22 листопада 2022 року Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Івано-Франківській області в особі начальника загону Бугри Тараса Богдановича, що діє на підставі статуту (далі замовник), з однієї сторони, та Фізичною особою-підприємцем Кравченком Геннадієм Сергійовичем (далі продавець), з іншої сторони, разом сторони, керуючись постановою КМУ № 1178 від 12.10.2022 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», уклали договір про закупівлю № 98.

Відповідно до умов договору сторони погодили таке.

Пункт 1.1. Продавець зобов`язується продати, а замовник оплатити причіп-платформа під генератор на базі причепу Лев 30-14 в подальшому товар.

Пункт 1.2. Код класифікації продукції ЄЗС ДК 021:2015:34220000-5 причепи, напівпричепи та пересувні контейнери.

Пункт 3.1. Загальна сума цього договору становить 150 000,00 грн без ПДВ.

Пункт 4.1. Розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, що зазначений в цьому договорі.

Пункт 4.2. Розрахунки між учасником та замовником здійснюються відповідно до рахунку, шляхом внесення попередньої оплати 10% вартості товару протягом 7 (семи) банківських днів, 90% після його повного виготовлення, а також надання підтверджуючих документів продавцем.

Пункт 4.3. Моментом виконання зобов`язань замовника перед продавцем по оплаті товару вважається момент надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця зазначений у цьому договорі.

Пункт 5.1. Поставка товару здійснюється силами та за рахунок продавця. Товар має бути поставлений замовнику у повному обсязі, але не пізніше ніж через 20 календарних діб після отримання авансового внеску.

Пункт 5.2. Право власності в замовника на поставлений товар виникає з моменту його приймання, факт якого засвідчується підписанням актом прийому-передачі.

Пункт 5.3. Адреса поставки товарів: м. Івано-Франківськ.

Пункт 5.4. Транспортування товару до м. Івано-Франківськ відбувається за рахунок продавця.

Пункт 5.5. Поставка товару здійснюється за заявкою замовника.

Пункт 5.6. Приймання передача здійснюється після перевірки якості та кількості товару.

Пункт 5.8. Товар вважається прийнятим після підписання сторонами видаткової накладної. Датою поставки є дата підписання замовником видаткової накладної.

Пункт 6.1. Замовник зобов`язаний:

6.1.1. Своєчасно та в повному обсязі сплатити за поставлений товар належної якості.

Пункт 6.2. Замовник має право:

6.2.1. Достроково розірвати цей договір у разі невиконання зобов`язань продавцем, повідомивши про це його у строк 10 днів.

6.2.2. Контролювати поставку товару у строки, встановлені цим договором.

Пункт 6.3. Продавець зобов`язаний:

6.3.1. Забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

6.3.2. Забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, установленим розділом II цього договору.

Пункт 6.4. Продавець має право:

6.4.1. Своєчасно та в повному обсязі отримати плату за поставлений товар.

6.4.2. Достроково розірвати цей договір у разі невиконання зобов`язань замовником, повідомивши про це його у с трок 10 днів.

Пункт 7.1. У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Пункт 7.2. За невиконання зобов`язань за договором по оплаті та передачі товару покупець та продавець несуть відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не оплаченого чи не переданого товару за кожен день прострочення оплати чи поставки товару та штрафу в розмірі вартості не оплаченого чи не переданого в строк товару.

Пункт 7.3. Сплата штрафу або пені не звільняє сторони від виконання належним чином прийнятих зобов`язань за ним договором.

Пункт 10.1. Цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2022 року, а в частині оплати за поставлену продукцію до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань, в частині гарантійних зобов`язань до закінчення строку дії гарантії.

Пункт 11.1. Зміни і доповнення до цього договору та тексти його додатків вважаються дійсними лише в тому випадку, якщо вони вчинені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені печатками сторін. Всі акти, додатки, доповнення до цього договору становлять його невід`ємну частину.

13 грудня 2022 року та 23 грудня 2022 року відповідно до додаткових угод № 1 та № 2 сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до п. 4.2., п. 5.1. договору. Зміни стосуються порядку розрахунків та строків поставки товару.

Відповідно до додаткової угоди № 2 до договору пункти викладені в такій редакції:

«Пункт 4.2. Відповідно до п.п. 7 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 169 «Про деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану» (примітка суду: постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року № 1275) ПОКУПЕЦЬ здійснює 10% попередню оплату вартості товару в 3-х денний термін з моменту отримання рахунку на строк до 27.12.2022. Попередня оплата передбачена на часткове фінансування виконання предмету договору. Попередня оплата здійснюється шляхом спрямування замовником коштів постачальнику на розрахунковий рахунок відкритий на його ім`я у державних банках України, на підставі рахунку, в установленому законодавством порядку, з подальшим використанням зазначених коштів постачальником виключно з таких рахунків на цілі визначені цим договором. Остаточний розрахунок у кількості 90% від вартості товару на склад покупця та згідно наданої ПРОДАВЦЕМ видаткової накладної на поточний рахунок продавця у безготівковій формі.

Але, у разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання ПОКУПЦЕМ бюджетного призначення на свій реєстраційний рахунок. Розрахунок повинен бути здійснено до 27.12.2022 року.

Пункт 5.1. Товар має бути поставлений в повному обсязі не пізніше 27.12.2022 року, якщо інше не передбачено законодавством».

Договір, додаткові угоди підписані та скріплені печатками сторін.

Згідно з ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

22 листопада 2022 року відповідач (із зазначенням своїх платіжних реквізитів) виставив позивачу рахунок № 18 на оплату товару (причіп-платформа під генератор на базі причепу Лев 30-14) в кількості 1 шт, ціна з ПДВ 150 000,00 грн, сума з ПДВ 150 000,00 грн.

Сформований відповідачем рахунок, крім відомостей про назву товару, одиниці виміру, кількості, ціни з ПДВ, суму з ПДВ, всього 150 000,00, містить відомості «до сплати авансовий платіж в розмірі 10 % - 15000,00 грн».

Позивач здійснив оплату товару авансовим платежем на суму 15000,00 грн (що становить 10 % вартості товару) платіжним дорученням № 28 від 23.11.2022, призначення платежу: « 1006280;3110;попередня опл.за причіп-платформу під генератор;зг.рах.№18від 22.11.2022р., Дог.№98 від 22.11.2022р.;без ПДВ».

Отже, платіж був здійснений у відповідності до виставленого відповідачем зазначеного вище рахунку та умов договору.

Відповідач в обумовлені строки, не пізніше 27.12.2022, товар не поставив.

Позивач зазначає, що у зв`язку з можливістю обрання альтернативного способу захисту своїх порушених прав, вважає за необхідне повернути сплачену ним суму попередньої оплати. З відповідною вимогою позивач звертався до відповідача (претензія від 28.12.2022 № 01-6040/04-08), просив до 31 грудня 2022 року повернути попередню оплату. Станом на 24.03.2023 (дата звернення до суду) відповіді на претензію відповідач не надав, грошові кошти не повернув.

На підтвердження направлення претензії на адресу відповідача позивач надав поштову накладну № 55 від 28.12.2022 та роздруківку про відстеження відправлення.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача сплаченої попередньої оплати (авансу) у розмірі 15000,00 грн, 150 000,00 грн штрафу, а також за період 27.12.2022 24.03.2023 18 082,19 грн пені, 108,49 грн 3 % річних та 454,23 грн інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідач доказів, які підтверджують поставку товару чи повернення коштів не надав, доводів позивача не спростував.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ст. 626-628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір про закупівлю за своєю юридично-правовою природою є договором купівлі-продажу, сторони погодили усі істотні умови договору, які притаманні саме договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина 1 статті 656 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями статті 662 цього Кодексу продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначено статтею 664 Цивільного кодексу України, згідно з якою обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Суд встановив, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов`язання щодо поставки позивачу товару у строк, визначений за домовленістю сторін.

У разі коли продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 Цивільного кодексу України).

З огляду на фактичні обставини справи та правову кваліфікацію правовідносин сторін, суд визначає правову природу сплаченої позивачем суми коштів у загальному розмірі 15 000,00 грн саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх договірних зобов`язань.

Аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 910/12382/17).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 травня 2019 року у справі № 910/15009/17, оскільки позивач сплатив суму попередньої оплати, а відповідач не передав товар, правильним є застосування частини другої ст. 693 Цивільного кодексу України та наявність підстав для задоволення позову і повернення позивачу попередньої оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Граничний строк поставки товару відповідно до додаткової угоди № 2 сторонами був встановлений не пізніше 27.12.2022.

Матеріали справи не містять належних доказів поставки відповідачем товару в обумовлений строк.

З огляду на викладене позивач має право вимагати повернення зробленої ним на користь відповідача передоплати, оскільки відповідач свої зобов`язання зі своєчасного передання товару не виконав, товар позивачу не поставив.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 15000,00 грн попередньої оплати є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачені наслідки порушення зобов`язання.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що за невиконання зобов`язань за договором по оплаті та передачі товару покупець та продавець несуть відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не оплаченого чи не переданого товару за кожен день прострочення оплати чи поставки товару та штрафу в розмірі вартості не оплаченого чи не переданого в строк товару.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17).

З урахуванням наведеного пункту договору позивач нарахував пеню за період з 27.12.2022 до 24.03.2023 18 082,19 грн та штраф 150 000,00 грн.

Сторони встановили у договорі строк поставки товару, з якого починається прострочення зобов`язання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відтак, строк з якого повинно відбуватися нарахування пені настає у позивача з наступного дня після спливу терміну строку поставки, а саме з 28.12.2022 (з наступного дня з моменту порушення строку поставки).

Позивач АРЗ СП ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області є державною бюджетною установою.

У постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що стаття 231 ГК України регулює розмір штрафних санкцій таким чином: «Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання господарською організацією».

При цьому Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що з аналізу положень статті 231 ГК України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Так, частина друга статті 231 ГК України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором.

Одночасно, частиною 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Слід зазначити, що частина 4 статті 231 ГК України встановлює загальне правило, за яким якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Умовами п. 7.2 договору сторони передбачили інший розмір пені та штрафу, ніж визначено законом, а саме абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України.

Оскільки розмір пені та штрафу за порушення строків виконання господарського зобов`язання, в якому стороною є суб`єкт господарювання, що належить до державного сектора економіки, з поставки товару та надання послуг, визначений законом, в даному випадку, абз. 3 ч .2 ст. 231 ГК України, то пеня за порушення строків виконання зобов`язання підлягає розрахунку, виходячи з визначеного законом розміру 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення,а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, а не п. 7.2 договору.

Отже, враховуючи те, що за порушення негрошового зобов`язання за (порушення строків виконання зобов`язання) Законом передбачено нарахування пені у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг) з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, визначений сторонами розмір штрафних санкцій не відповідає приписам Закону.

За наведених обставин, до стягнення підлягає 13 050,00 грн пені за наступним розрахунком: Пеня = С x РП x Д : 100, де С сума заборгованості за період, РП розмір пені, зазначений в Законі, Д кількість днів прострочення, період з 28.12.2022 до 24.03.2023, 87 днів; 10 500,00 грн штрафу у розмірі семи відсотків.

Щодо позовних вимог про стягнення 454,23 грн інфляційних втрат за період січень березень 2023 року та 108,49 грн 3 % річних за період 27.12.2022 24.03.2023 на суму не повернутої передоплати на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні нарахування.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3 % річних та інфляційний втрат судом встановлено, що позивачем невірно визначено дату початку періоду нарахування, однак розрахунки арифметично вірні.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних в межах заявленої позивачем суми в розмірі 454,23 грн та 108,49 грн відповідно.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються відомості про розподіл судових витрат.

У позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог позивач заявив вимогу про відшкодування понесених судових витрат: сплаченого судового збору 2754,68 грн.

Відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що спір у даній справі виник із неправильних дій відповідача, які призвели до порушення зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, судові витрати покладаються на відповідача.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 30.03.2023 у справі 904/392/22, від 20.04.2023 у справі 904/1754/22.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кравченка Геннадія Сергійовича ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 ) на користь Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (вул. Б. Хмельницького, 92А, м. Івано-Франківськ, 76006, )

15 000,00 грн попередньої оплати,

13 050,00 грн пені,

10 500,00 грн штрафу,

108,49 грн 3 % річних,

454,23 грн інфляційних втрат,

2754,68 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Суддя О.В. Чевгуз