ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
26.06.2023 Справа № 914/853/23
За заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Промелектроніка, м. Запоріжжя
про ухвалення додаткового рішення
у справі № 914/853/23
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Промелектроніка, м. Запоріжжя
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівський авіаційний завод ЛДАРЗ, м. Львів
про стягнення 9 564, 00 грн основного боргу, 3 560, 03 грн інфляційних втрат та 563, 62 грн трьох відсотків річних.
Суддя Манюк П.Т.
Представники сторін: не викликалися

В провадженні Господарського суду Львівської області (суддя Трускавецький В.П.) перебувала справа № 914/853/23 за позовом ТзОВ Промелектроніка до Товариства з обмеженою відповідальністю Львівський авіаційний завод ЛДАРЗ про стягнення 9 564, 00 грн основного боргу, 3 560, 03 грн інфляційних втрат та 563, 62 грн трьох відсотків річних.
16.05.2023 Господарським судом Львівської області у справі № 914/853/23 прийнято рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Львівський авіаційний завод ЛДАРЗ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Промелектроніка 9 564, 00 грн основного боргу, 1 863, 60 грн інфляційних втрат, 257, 83 грн три відсотки річних та 2 291, 33 грн відшкодування витрат на оплату судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено.
На адресу Господарського суду Львівської області надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
У зв`язку з перебуванням судді Трускавецького В.П. у відпустці, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № 914/853/23 між суддями, та заяву позивача про ухвалення додаткового рішення передано для розгляду судді Манюку П.Т.
Ухвалою суду від 07.06.2023 Товариству з обмеженою відповідальністю Промелектроніка поновлено строк на подачу заяви та доказів про розмір понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу та прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Промелектроніка про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, встановлено відповідачу строк протягом п`яти днів з моменту отримання цієї ухвали для подання до господарського суду заперечень щодо співмірності (за наявності) на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
За положенням частини 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Зважаючи на наведене та з огляду на те, що розгляд справи судом було здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, тому суд дійшов висновку, що вказану заяву слід розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).
Відповідно до статті 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно зі статтею 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частин 3, 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Разом з тим, частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Згідно із частиною 1 статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Обґрунтовуючи розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем додано до матеріалів справи: договір доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021, додаткову угоду № 1 до договору доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 27.04.2011 № 864, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 20.02.2023 Серія АР № 1126688, рахунок фактуру від 29.05.2023 № СФ 0000105, платіжну інструкцію від 29.05.2023 № 8579 на суму 10 000, 00 грн, акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 29.05.2023, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу.
Сума витрат на правову допомогу, яку просить стягнути позивач з відповідача становить 10 000, 00 грн.
Заперечуючи щодо стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 10 000, 00 грн, відповідач зазначає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн у справі № 914/853/23 є неспівмірними зі складністю справи, яка була малозначною та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та із ціною позову, яка становила всього 13 687, 65 грн. Також, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази на підтвердження понесення відповідачем значних матеріальних втрат у зв`язку з завданням ракетного удару та соціальне значення ТОВ «ЛДАРЗ», як єдиного виконавця ремонту бойових винищувачів МіГ-29, покладення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн (в разі належного підтвердження їх позивачем) буде надмірним тягарем для відповідача.
Згідно правової позиції щодо стягнення витрат на правову допомогу, викладену у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Зважаючи на наведені доводи представника відповідача щодо необхідності врахування критерію розумності та співмірності розміру витрат на надання правової допомоги, проаналізувавши складність справи та розмір позовних вимог, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг та обсяг наданих послуг, враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за можливе заяву позивача задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2 000, 00 грн.
Оскільки в рішенні суду не було вирішено питання щодо розподілу вказаних витрат, керуючись статтею 244 ГПК України, суд вважає за необхідне прийняти додаткове рішення у справі № 914/853/23.
Керуючись 129, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
вирішив:
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Промелектроніка про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
2. Ухвалити додаткове рішення у справі № 914/853/23.
4. В задоволенні решти вимог заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
5. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
6. Додаткове рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.
Суддя Манюк П.Т.