ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2023 р. Справа№ 910/6074/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2022

у справі № 910/6074/22 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 15 375,57 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 15 375,57 грн неустойки за порушення строку доставки вантажу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач здійснив доставку вантажу, згідно залізничної накладної №23279434 від 26.10.2021 прострочення термінів доставки. За таких обставин позивач вказує на наявність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки за перевищення строку доставки вантажу, передбаченої ст. 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, у розмірі 15 375,57 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2022 у справі № 910/6074/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" 1 537,56 грн неустойки за перевищення строку доставки вантажу, 2 481,00 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2022 у справі № 910/6074/22; прийняти апеляційну скаргу до розгляду апеляційним судом; скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2022 у справі № 910/6074/22 в частині зменшення розміру неустойки в частині зменшення розміру неустойки до 1% та відмови у задоволенні частини позовних вимог та постановити нове рішення, яким задовольнити поданий позов у повному обсязі та стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 15 375,57 грн неустойки за порушення строку доставки вантажу; стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" судові витрати зі сплаті судового збору.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, судом першої інстанції безпідставно збільшив час затримки на шляху слідкування ще на 6 діб з 29.10.2021 по 03.11.2021, у зв`язку з чим, загальний (нормативний) термін доставки вантажу за розрахунком суду збільшено ще на 6 діб.

Скаржник вважає, що заповнення накладної щодо затримки вантажу з 29.10.2021 по 03.11.2021 було здійснено з порушенням норм УМВС, оскільки графа "32 Подовження строку" заповнена перевізником з порушенням порядку заповнення накладної, визначеного додатком 1 до УМВС, так як в указаній графі зазначається, що затримка вантажу сталась на підставі митного оформлення з 28.10.2021 по 03.11.2021, тоді як на підставі актів № 14401 та 14419 від 289.10.2021, затримка для митного оформлення відбулась з 28.10.2021 в 3 год. 00 хв. по 28.10.2021 в 12 год. 00 хв.

Таким чином, враховуючи перевищення строку доставки становить понад три десятих загального строку доставки, розмір неустойки дорівнює 30% провізної плати, а саме: 15 375,57 грн.

На думку скаржника, зменшивши розмір неустойки, внаслідок помилково встановлених фактів, місцевий суд також задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, яка підлягала стягненню з відповідача, до 1 537,56 грн (50% від неустойки у розмірі 3 075,11 грн).

Апеляційна скарга також мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Скаржник вказує, на те, що суд першої інстанції задовольняючи клопотання відповідача, щодо зменшення штрафу, виходив з того, що в Україні введено воєнний стан і відповідач виконує безкоштовні евакуаційні рейси, перевезення військових та гуманітарних вантажів, тоді як інфраструктура зазнає постійних обстрілів та ракетних ударів з боку російської федерації, тоді як порушення відповідачем строку доставки вантажу за накладною відбулося до введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з чим посилання суду першої інстанції на вказані обставини є недоречними.

При цьому, скаржник зазначив, що відповідачем не було надано доказів об`єктивної неможливості своєчасного здійснення розрахунків, зокрема, відсутності коштів на поточних та інших рахунках підприємств, у тому числі неможливості залучення кредитних коштів.

Зменшення розміру неустойки до 50% грн фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. Аналогічна правова позиція викладена також у п. 8.15 постанови Верховного Суду у справі № 918/116/19 від 04.02.2020.

Також, скаржник наголосив, що неустойка розрахована на підставі та відповідно до норм міжнародного законодавства. УМВС не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваної неустойки (у разі її правомірного нарахування). Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.06.2022 № 917/530/21 п.п 43, 44, 45).

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 26.12.2022, просив відмовити Підприємству з іноземними інвестиціями "Амік Україна" в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2022 у справі № 910/6074/22 залишити без змін; судові витрати покласти на Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна".

Крім того, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що факт порушення відповідачем зобов`язань до початку військової агресії російської федерації - не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки, оскільки, якби порушення строків перевезення вантажів мало б місце після 24.02.2022 (тобто, після запровадження військового стану), то підлягав би доведенню сам факт наявності такого порушення з огляду на очевидність причин затримки.

Також відповідач вважає необґрунтованими та безпідставними твердження позивача про те, що неустойка, яка є предметом спору, розрахована на підставі та відповідно до норм УМВС, яка не містить положень, які б надавали господарському суду право зменшувати розмір неустойки (п.п 43, 44, 45 постанови Верховного Суду від 16.06.2022 №917/530/21), оскільки висновки Верховного суду в даній постанові не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, з огляду на те, що причиною виникнення спору у справі № 917/530/21 стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з суб`єкта господарювання штрафу та пені за прострочення сплати штрафу, накладеного згідно з Рішенням Антимонопольного комітету України. Отже, підставою для стягнення штрафу у справі № 917/530/21 було рішення центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом як таке, що є обов`язковим до виконання згідно з приписами Закону України "Про Антимонопольний комітет України". Водночас предметом спору у справі № 910/6074/22 є стягнення неустойки за прострочення строків доставки вантажу, при цьому, жодних рішень органів чи установ, які є обов`язковими до виконання у даній справі немає.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/6074/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Зубець Л.П., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 поновлено Підприємству з іноземними інвестиціями "Амік Україна" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2022 у справі № 910/6074/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2022 у справі № 910/6074/22 та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023, у зв`язку з тим, що рішенням Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 звільнено суддю Зубець Л.П., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2023, для розгляду справи № 910/6074/22 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 прийнято справу № 910/6074/22 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, зміну колегії суддів, тимчасову непрацездатність судді Гаврилюка О.М. та перебування суддів у відпустках, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/6074/22 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.02.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг №08906/ЦТЛ-2018/18/158, за умовами якого відповідач, за договором перевізник, зобов`язався здійснювати перевезення вантажів, надавати вантажний вагон для перевезення, та інші послуги, пов`язані з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах позивача і проведення розрахунків за ці послуги.

Водночас, 28.05.2020 сторонами підписано в електронному вигляді додаткову угоду від 28.05.2020, якою вирішено припинити дію вказаного договору з 30.06.2020 включно.

Разом з цим, між сторонами була оформлена накладна №23279434 від 26.10.2021 (далі - Накладна), за якою відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити перевезення вантажу (паливо дизельне) у вагонах зі станції Барбаров Білоруської залізниці до станції призначення Кременець Львівської, про що зазначено у графах 2, 5, 15, 22 Накладної.

Накладна складається з двох частин: паперова накладна засвідчує факт перевезення вантажу на території Білорусії, а електронна - на території України. Факт укладення договору перевезення підтверджується графою 26 Накладної.

Загальна відстань по території Білорусії 272 км. Час перебування вантажу на території Білорусії - 1 доба.

Відповідно до графи 38 Накладної загальна відстань по території України складає 234 км.

Вантаж прибув на станцію призначення Кременець Львівської залізниці 07.11.2021 та переданий вантажоодержувачу на під`їзній колії, що підтверджується відміткою у графі 27 Накладної. Таким чином, час перебування вантажу на території України складає 11 діб.

Позивач зазначив, що відповідно до графи 30 Накладної вантаж був затриманий на 1 добу для митного оформлення на ст. Сарни Львівської залізниці, тобто строк доставки вантажу подовжено на 1 (одну) добу по території України.

Враховуючи вищезазначене, фактичний строк доставки вантажу становить 12 діб, а загальна відстань 506 км (272 км + 234 км).

Відповідно до § 2 ст. 24 УМВС строк доставки вантажу розраховується як одна доба на кожні розпочаті 200 км і в спірному випадку не повинен перевищувати 3 доби.

Беручи до уваги § 3 ст. 24 УМВС, який подовжує строк доставки вантажу на 1 добу на операції, пов`язані з відправлення вантажу, та на 1 добу відповідно згідно з актом загальної форми (що підтверджується штампами ст. Сарни Львівської залізниці у графі 30 Накладної), загальний строк доставки вантажу за Накладною не повинен перевищувати 5 діб відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

Таким чином, як зазначив позивач, фактичний строк доставки вантажу становить 12 діб, а загальний строк доставки вантажу не повинен був перевищувати 5 діб, в результаті чого відповідач прострочив доставку вантажу на 7 діб.

Внаслідок порушення строку доставки вантажу, позивач надіслав відповідачу цінним листом з описом вкладення та з повідомленням про вручення претензію № 19 від 05.01.2022 про сплату неустойки за перевищення строку доставки вантажу на суму 15 375,57 грн. Вказана претензія була отримана відповідачем 10.01.2022, проте, залишена останнім без відповіді та задоволення.

Посилаючись на допущене відповідачем прострочення термінів доставки вантажу, позивач на підставі Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Статуту залізниць України нарахував до стягнення з відповідача неустойку у розмірі 15 375,57 грн, звернувшись з відповідним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач на виконання вимог УМВС з метою досудового врегулювання спору звернувся до відповідача з претензією № 19 від 05.01.2022 про сплату неустойки за перевищення строку доставки вантажу на суму 15 375,57 грн за накладною № 23279434 від 26.10.2021, яка була отримана відповідачем 10.01.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 815.

Відповідно до § 7 ст. 46 УМВС перевізник зобов`язаний у 180-денний строк з дня отримання претензії, розглянути її, дати відповідь претендодателю та при повному чи частковому визнанні претензії сплатити перетендодателю належну суму.

Таким чином, відповідач повинен був розглянути претензію позивача протягом 180 днів з дня її отримання.

Отже, строк на розгляд претензії № 19 від 05.01.2022 сплив 11.07.2022 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не дав відповідь на претензію в строк, встановлений на розгляд претензії, у зв`язку з чим у позивача виникло право на пред`явлення позову про стягнення неустойки за прострочення строку доставки вантажу.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 12.07.2022, що підтверджується відтиском штампу відділення поштового зв`язку на конверті, в якому направлено позов до суду, а отже в межах строку, встановленого УМВС.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України та ч. 2 ст. 307 ГК України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

У відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно із пунктом 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до пункту 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно зі ст. 4 Статуту залізниць перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу та вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні сполучення.

У відповідності до пунктів 22, 23 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

За приписами ст. 10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.

Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно якої здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.

Згідно з параграфом 1 статті 3 Угода про міжнародні вантажні сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізничо-поромному сполученні (Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення).

Відповідно до параграфу 1 ст. 14 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.

Умовами статті 24 Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення передбачено, що якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті. Термін доставки вантажу визначається виходячи з таких норм: для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км; для інших відправлень - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.

Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника.

Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.

Строк доставки вважається дотриманим, якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу строку доставки і перевізник повідомив отримувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу в розпорядження отримувача. Порядок повідомлення отримувача визначається національним законодавством, що діє в місці видачі вантажу.

За положеннями ст. 23 Статуту залізниць України дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.

Термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу у розпорядження одержувача (пункт 7 статті 24 УМВС).

Згідно зі ст. 37 УМВС перевізник несе відповідальність перед відправником або отримувачем, що витікає виключно з договору перевезення, в порядку і межах, встановлених цією Угодою. Перевізник несе відповідальність за перевищення строку доставки вантажу.

Як вбачається із матеріалів справи, перевезення товару відповідачем позивачу, що підтверджується накладною №23279434 від 26.10.2021, свідчить про виникнення між сторонами прав та обов`язків за договором перевезення.

Згідно із відомостями залізничної накладної № 23279434: 26.10.2021 - день укладення договору; відстань перевезення по території Білорусії - 272 км; відстань перевезення по території України - 234 км; провізна плата за перевезення вантажу по території України 51 251,90 грн.

Виходячи з того, що загальна відстань перевезення становить 506 км, отже, строк доставки вантажу становить 506/200 та дорівнює 3 доби (округлюється до повної доби відповідно до § 5 ст. 24 УМВС) + 1 доба (відповідно до § 3 ст. 24 УМВС строк доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу) + збільшення строку доставки вантажу на 7 діб (відповідно до актів загальної форми № 14401 від 28.10.2021, № 14419 від 28.10.2021, № 4937 від 03.11.2021, що підтверджується відміткою у графі 32 накладної "Подовження строку доставки": затримка для повного митного оформлення з 03:00 год 28.10.2021 до 18:28 год. 03.11.2021). Отже, враховуючи положення ст. 24 УМВС, загальний строк доставки вантажу за накладною не повинен перевищувати 11 діб.

Як вбачається із накладної, вантаж прибув на станцію призначення Кременець Львівської залізниці 07.11.2021 року, що підтверджується відміткою у графі 27 накладної, тобто фактичний строк доставки вантажу становить 12 діб.

Таким чином, оскільки загальний строк доставки вантажу за накладною не повинен був перевищувати 11 діб, то відповідачем допущено прострочення доставки вантажу на 1 добу.

Умовами статті 45 УМВС встановлено:

§ 1. Якщо перевізником не було дотримано строк доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 "Строк доставки вантажу", перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

§ 2. Розмір неустойки за перевищення строку доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення строку доставки, і величини (тривалості) перевищення строку доставки, що розраховується як відношення перевищення строку доставки (в добі) до загального строку доставки, а саме:

- 6% провізної плати при перевищенні строку доставки не більше однієї десятої загального строку доставки;

- 18% провізної плати при перевищенні строку доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального строку доставки;

- 30% провізної плати при перевищенні строку доставки понад три десятих загального терміну доставки.

Враховуючи викладене вище, враховуючи те, що термін доставки перевищено на 1 добу, а не на 7 діб, у зв`язку із чим необхідно застосовувати відсоток провізної плати не 30%, як зазначено позивачем, а 6%, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що розмір неустойки за перевищення строку доставки вантажу за залізничною накладною № 23279434 від 26.10.2021 складає 3 075,11 грн (51 251,90 грн (провізна плата, яка зазначена в графі 51 накладної)*6% = 3 075,11 грн неустойки за перевищення строку доставки вантажу).

Розрахунок неустойки за прострочення доставки вантажу, наведений відповідачем у відзиві на позовну заяву, є частково невірним, оскільки відсоток провізної плати розрахований відповідачем як відношення кількості діб прострочення не до загального (нормативного) терміну доставки (11 діб), а до фактичного терміну доставки (12 діб).

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії. Крім цього, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Чинним законодавством України не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №911/867/19 та 25.02.2020 у справі №904/2542/19).

Зменшення неустойки (зокрема, штрафу) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст.233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.

У п.п. 8.22 - 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З огляду на зазначене вище, колегією суддів взято до уваги той факт, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації Укрзалізниця зазнає значних збитків, в той час, як позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків доставки вантажу на підставі накладної № 23279434, а відтак, правомірним є висновок суду про зменшення розміру неустойки на 50%.

Відповідач є державним підприємством, стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту, яке здійснює вантажні, пасажирські перевезення, в умовах воєнного стану працює в посиленому режимі і стягнення з останнього значних сум штрафів загрожує зривом плану пасажирських та вантажних перевезень, ремонту рухомого складу та верхньої будови колії на залізницях України, що в свою чергу може призвести до негативних наслідків для держави в умовах воєнного стану.

Посилання скаржника на те, що зазначене перевезення було здійснення до введення в Україні воєнного стану не приймається до уваги, оскільки в даному випадку мова йде не про звільнення від сплати неустойки у зв`язку з відсутністю вини відповідача, а про зменшення її розміру відповідно до ст. 551 ЦК України, 233 ГК України.

Твердження скаржника, що відповідачем не було надано доказів об`єктивної неможливості своєчасного здійснення розрахунків, зокрема, відсутності коштів на поточних та інших рахунках підприємств, у тому числі неможливості залучення кредитних коштів, не спростовує висновків суду.

При цьому, посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 16.06.2022 у справі № 917/530/21 є не сприйнятими з огляду на те, що дану постанову прийнято Верховним Судом з огляду на іншу фактично-доказову базу у відповідній справі, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших встановлених обставин, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення, зокрема у справі №917/530/21 підставою для стягнення було рішення центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом як таке, що є обов`язковим до виконання згідно з приписами Закону України "Про Антимонопольний комітет України".

Також, безпідставним є посилання скаржника на постанову Верховного суду України у справі № 918/116/19, оскільки, рішенням у справі № 910/6074/22 зменшено розмір неустойки до 50%, а не на 99%.

Отже доводи апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого зменшення розміру неустойки не спростовують встановлених обставин справи та висновків місцевого суду, а отже колегією суддів відхиляються.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що акт загальної форми № 4937 підписаний операторами СТЦ Назарчуком та Хомичем, натомість позивачем документальної не доведено недійсність зазначеного акту.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з Акціонерного товариства "Українська залізниця", на 50%.

26.12.2022 відповідачем подано до Північного апеляційного господарського суду клопотання про зменшення розміру неустойки, у якому зазначив про те, що в аспекті права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи майновий стан відповідача, зважаючи на те, що порушення зобов`язання зі сторони відповідача не завдало збитків позивачеві, наявні обставини, які в силу приписів ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України є достатніми підставами для зменшення розміру штрафу заявленого позивачем до стягнення з відповідача та просив зменшити розмір неустойки, яку просить стягнути позивач з відповідача до 2%.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що зменшення розміру неустойки до 2% нівелюватиме саме значення неустойки як відповідальності, тому у поданому відповідачем клопотанні належить відмовити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2022 у справі № 910/6074/22 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2022 у справі № 910/6074/22 - без задоволення.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" на рішення Господарський суд міста Києва від 23.09.2022 у справі № 910/6074/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2022 у справі № 910/6074/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи № 910/6074/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко