ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року Справа № 915/601/23

Адреса місцезнаходження суду: м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 14.

Суддя Алексєєв А.П.

Секретар судового засідання Степанова І.С.

Позивач обласне комунальне підприємство Миколаївоблтеплоенерго, код 31319242 (54034, м. Миколаїв, вул. Миколаївська, 5-а).

Відповідач Миколаївська міська рада, код 26565573 (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20).

Позовні вимоги: стягнення вартості поставленої теплової енергії у розмірі 72308,09 грн., втрат від інфляції 23911,38 грн., 3% річних - 4598,88 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився.

У позові зазначено, що позивач протягом опалювальних періодів з 2018 року по 2021 рік здійснював постачання теплової енергії до нежитлових приміщень площею 177,7 кв. м., розташованих по пр. Героїв України, буд. №16/5 у м. Миколаєві і які належать відповідачу на праві комунальної власності. Договір про постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем не укладався, в зв`язку із чим відбулося фактичне споживання теплової енергії. Поставлену теплову енергію відповідач не оплатив внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість по оплаті теплової енергії у розмірі 72308,09 грн. Також позивач просив застосувати міри відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Як на правову підставу позову позивач послався на положення Закону України Про житлово-комунальні послуги, постанову Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 року, якою затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, Закону України Про теплопостачання, Цивільного кодексу України.

Заяви і клопотання від сторін не надходили.

06.06.2023 року суд після виходу з нарадчої кімнати повідомив про винесення та підписання вступної та резолютивної частини рішення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З огляду на те, що договір про постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем не укладався, предметом доказування у даній справі з огляду на характер спірних правовідносин, предмет спору (грошові кошти від продажу теплової енергії) є обставини з постачання відповідної кількості теплової енергії позивачем до належних відповідачу нежитлових приміщень та її споживання відповідачем протягом зазначених у позовній заяві опалювальних періодів.

Належність відповідачу нежитлових приміщень площею 177,7 кв.м, розташованих по пр. Героїв України, буд. 16/5 у м. Миколаєві, позивач підтвердив витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №95564341 від 28.08.2017 року (аркуш справи 13).

Дослідивши зазначений доказ, суд встановив, що на дату формування витягу, тобто 28.08.2017 року, нежитлові приміщення за літ. А площею 177,7 кв. м, які розташовані по пр. Героїв України, буд. 16/5, належали на праві комунальної власності Миколаївській міській раді, тобто відповідачу. Однак, із зазначеного витягу не вбачається, що нежитлові приміщення належали відповідачу у період, за який позивач просить стягнути вартість поставленої теплової енергії (опалювальні періоди 2018, 2019, 2020, 2021 років). Таким чином, наданий позивачем витяг з огляду на приписи ч. 1 ст. 76 ГПК України є неналежним доказом по причині того, що не підтверджує заявлену позивачем обставину про перебування нежитлових приміщень у власності відповідача протягом опалювальних періодів з 2018 по 2021 роки.

Інших доказів, які підтверджують наявність у відповідача прав відносно нежитлових приміщень протягом заявленого у позові періоду до позовної заяви не приєднано.

Підключення нежитлових приміщень до системи трубопроводу, якою відбувалося постачання теплової енергії та фактичне споживання теплової енергії, позивач підтвердив, надавши відомості (звіти) споживання теплової енергії (аркуші справи 22, 25, 27 29, 31, 33, 34, 35, 38, 39, 41, 42, 45, 46, 49). Дослідивши зазначені письмові докази, суд встановив, що дані відомості (звіти) підписані в односторонньому порядку - з боку позивача, а постачання теплової енергії здійснювалося до будинку розташованого за адресою: №16 по пр. Героїв України (квартири 1-80), а не у приміщення, розташоване за адресою: пр. Героїв України, буд №16/5. Таким чином, зазначені відомості (звіти) не містять даних про те, що споживачем теплової енергії є саме відповідач і постачання теплової енергії здійснювалося саме у нежитлові приміщення площею 177,7 кв.м, які розташовані по пр. Героїв України, буд. №16/5. Отже, надані позивачем відомості (звіти) з огляду на приписи ч. 1 ст. 76 ГПК України є неналежними доказами по причині того, що не підтверджують тієї обставини, що нежитлові приміщення за вищевказаною адресою підключені до системи трубопроводів, яку позивач використовує для постачання теплової енергії.

Постачання теплової енергії до нежитлових приміщень відповідача у зазначені позивачем опалювальні періоди позивач підтвердив:

- наказом керівника позивача №741 від 07.11.2018 року Про початок опалювального періоду 2018-2019 років (аркуш справи 7);

- наказом керівника позивача №225/1 від 05.04.2019 року про закінчення опалювального періоду 2018-2019 років (аркуш справи 8);

- наказом керівника позивача №652 від 30.10.2019 року Про початок опалювального періоду 2019-2020 років (аркуш справи 9);

- рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №314 від 08.04.2020 року Про закінчення опалювального сезону 2019-2020 років (аркуш справи 10);

- рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1087 від 04.11.2020 року Про початок опалювального періоду 2020-2021 років у житловому фонді та на інших об`єктах м. Миколаєва (аркуш справи 11);

- наказом керівника позивача №236 від 12.04.2021 року Про закінчення опалювального сезону 2020-2021 років (аркуш справи 12).

Дослідивши зазначені докази (накази керівника позивача, рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради), суд встановив, що в них не міститься даних з приводу постачання позивачем теплової енергії у нежитлові приміщення розташовані по пр. Героїв України, буд. 16/5 у вказані позивачем опалювальні періоди. Самі по собі зазначені докази без підтвердження постачання теплової енергії до конкретно визначеного будинку або приміщення доказового значення, на думку суду, не мають. Таким чином, ці докази з огляду на приписи ч. 1 ст. 76 ГПК України є неналежними доказами по причині того, що не підтверджують факту постачання теплової енергії у нежитлові приміщення розташовані по пр. Героїв України, 16/5.

Суд, дослідивши і оцінивши у судовому засіданні представлені позивачем письмові докази, керуючись положеннями ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77, 78, 86 ГПК України, дійшов висновку, що обставини з підключення нежитлових приміщень до мережі теплопостачання, якою позивач здійснює поставку теплової енергії, належності нежитлових приміщень відповідачу, фактичного споживання відповідачем теплової енергії для опалення нежитлових приміщень розташованих по пр. Героїв України, буд. 16/5 у м. Миколаєві протягом заявлених опалювальних періодів за результатами судового розгляду не підтвердилися

Інші докази, які були додані до позовної заяви та про які суд не зазначив у рішенні, не стосуються предмету доказування і, тому, судом з огляду на положення ч. 1 ст. 76 ГПК України до розгляду не бралися.

Із зазначеного суд робить висновок про недоведеність позивачем виникнення у відповідача зобов`язання по оплаті теплової енергії відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ч. 1 та ч. 3 ст. 11 ЦК України та як наслідок порушення права позивача його невиконанням.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 237, 238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 21.06.2023 року.

Суддя А.П. Алексєєв