ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2023м. ДніпроСправа № 904/2034/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В.

та представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аякс Дніпро" (м. Дніпро)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерфорс" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором поставки № 30/09-ПО від 30.09.2021 у загальному розмірі 1 579 291 грн. 10 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аякс Дніпро" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерфорс" (далі - відповідач) заборгованість за договором поставки № 30/09-ПО від 30.09.2021 у загальному розмірі 1 579 291 грн. 10 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 1 558 047 грн. 62 коп. - основний борг;

- 21 243 грн. 48 коп. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 30/09-ПО від 30.09.2021 в частині повної та своєчасної поставки оплаченого позивачем товару, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 1 558 047 грн. 62 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 5.3. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 24.02.2022 по 24.07.2022 в сумі 21 243 грн. 48 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 73 689 грн. 37 коп.

Ухвалою суду від 02.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.05.2023.

У підготовче засідання 23.05.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому, судом було відзначено, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце підготовчого засідання. Так, господарським судом було долучено до матеріалів справи Довідку про доставку електронного листа (а.с.57), якою підтверджується, що ухвала суду від 02.05.2023 була доставлена відповідачу на електронну пошту , яка зазначена у розділі "Інформація для здійснення зв`язку" у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 02.05.2023 (а.с. 54); а також шляхом передачі телефонограми на номери телефону НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які зазначені у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.58).

Разом з тим, судом було відзначено, що станом на 23.05.2023 матеріали справи не містять відзиву на позовну заяву.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 23.05.2023 підготовче засідання було відкладено на 14.06.2023.

У підготовче засідання 14.06.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому, судом було відзначено, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце підготовчого засідання. Так, господарським судом було долучено до матеріалів справи Довідку про доставку електронного листа, якою підтверджується, що ухвала суду від 23.05.2023 була доставлена відповідачу на електронну пошту , яка зазначена у розділі "Інформація для здійснення зв`язку" у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 54) - 23.05.2023 (а.с.69).

Слід також зауважити, що поштові відправлення на адресу відповідача, в яких містилися ухвала суду про відкриття провадження у справі від 02.05.2023 та в подальшому ухвала суду від 23.05.2023 були повернуті за зворотною адресою з довідками АТ "Укрпошта" форми 20 "За закінченням терміну зберігання" (а.с. 70-75). Отже нетримання відповідачем поштової кореспонденції за місцем його офіційного місцезнаходження носить систематичний характер.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

При цьому, суд окремо звертає увагу, що з 01.01.2020 набрали чинності зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку, внесені Постановою Кабінету Міністрів України № 1149 від 27.12.2019, відповідно до яких:

- рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 991 Правил);

- рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 992 Правил).

Таким чином, зберігання відділенням АТ "Укрпошта" поштових відправлень суду, які є "Судовими повістками" в розумінні чинного законодавства України в період більше, ніж три робочі дні, а також їх повернення із непередбачених для "Судових повісток" причин є неправомірним. Більше того, такі дії зумовлюють порушення права позивача на своєчасне вирішення справи судом.

З приводу виконання завдання підготовчого провадження суд зазначає таке.

Ухвалою суду від 02.05.2023, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Як було вказано вище, господарським судом було долучено до матеріалів справи Довідку про доставку електронного листа, якою підтверджується, що ухвала суду від 02.05.2023 була доставлена відповідачу на електронну пошту , яка зазначена у розділі "Інформація для здійснення зв`язку" у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 54); крім того про зміст вказаної ухвали відповідача додатково було повідомлено шляхом передачі телефонограми на номери телефону НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які зазначені у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.58).

Враховуючи зазначене, суд відзначає, що в розумінні частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 02.05.2023 вважається врученою відповідачу 02.05.2023.

Враховуючи встановлену судом дату отримання ухвали суду відповідачем на його офіційну електронну адресу (02.05.2023), граничним строком для подання відзиву на позовну заяву було 17.05.2023.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Проте, станом на 14.06.2023 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Суд вважав, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

З огляду на викладене, враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до частини 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні 14.06.2023 представик позивача підтвердив доцільність закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

У підготовчому засіданні 14.06.2023 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 14.06.2023 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 27.06.2023.

У судове засідання 27.06.2023 представники позивача та відповідача не з`явились, при цьому, позивач та відповідач були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи по суті, що підтверджується наступним:

- щодо позивача - протоколом судового засідання від 14.06.2023, в якому приймав участь представник позивача (а.с.76), а також розпискою (а.с.81);

- щодо відповідача - Довідкою про доставку електронного листа, якою підтверджується, що ухвала суду від 14.06.2023 була доставлена відповідачу на електронну пошту , яка зазначена у розділі "Інформація для здійснення зв`язку" у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 15.06.2023 (а.с. 82), отже завчасно.

Судом також відзначено, що у даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні 27.06.2023, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити також таке.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено перелік відомостей, про юридичну особу, які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зокрема, передбачено, що до Єдиного державного реєстру вноситься інформація для здійснення зв`язку з юридичною особою: телефон, адреса електронної пошти (пункт 18 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань офіційною електронною поштою відповідача є (а.с.54).

Суд відзначає, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань електронна пошта відповідача - є офіційною електронною адресою відповідача у розумінні законодавства, в тому числі Господарського процесуального кодексу України.

Належних та допустимих доказів того, що вказана електронна адреса не є офіційною електронною адресою відповідача, або перестала працювати, відповідачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вказане, відповідач, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, належним чином повідомлений як про наявність даного судового провадження, так і про кожну дату судового засідання.

Слід також відзначити, що учасники судового провадження, безвідносно до отримання/неотримання поштової кореспонденції, в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, про що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні від 03.04.2008 по справі "Пономарьов проти України", рішенні від 26.04.2007 по справі "Олександр Шевченко проти України", рішенні від 14.10.2003 по справі "Трух проти України".

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Слід також відзначити, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, строк дії договору, умови оплати та поставки товару, факт здійснення попередньої оплати та її розмір, настання строку поставки товару, факт поставки, наявність підстав для повернення попередньої оплати, наявність прострочення поставки товару у заявлений позивач період та наявність підстав для застосування наслідків такого прострочення у вигляді стягнення пені.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 30.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аерфорс" (далі - постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аякс Дніпро" (далі - покупець, позивач) укладено договір поставки № 30/09-ПО (далі - договір, а.с.14-16), за умовами пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, передати (поставити) покупцю товар згідно з специфікаціями, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його вартість на умовах договору.

У пункті 9.1. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2021, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання зобов`язань, прийнятих на себе сторонами протягом терміну дії договору.

Судом також встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 1.2. договору асортимент, найменування, кількість, вартість та інші характеристики товару визначаються сторонами в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

У розділі 2 договору сторонами були визначені умови щодо ціни договору та порядку розрахунків, зокрема:

- загальна вартість договору складається з вартості окремих поставок товару, що здійснюються на умовах договору (пункт 2.1. договору);

- оплата вартості товару за договором здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника грошових коштів з банківського рахунку покупця, зазначений у договорі, у національній валюті України - гривні (пункт 2.2. договору);

- оплата за товар здійснюється покупцем у порядку, визначеному в специфікаціях до договору (пункт 2.3. договору);

- датою оплати вважається дата списання грошових коштів з банківського рахунку покупця (пункт 2.4. договору).

Згідно з пунктом 3.1. договору поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі прийнятих постачальником до виконання замовлень покупця. Замовлення покупця вважається прийнятим, якщо постачальник протягом 1-го календарного дня з моменту його отримання не повідомив покупцеві своїх заперечень щодо замовлення. Замовлення на поставку товару покупець має право передати одним із таких способів: засобами поштового/телефонного зв`язку; електронною поштою; вручити під розписку за підписом уповноваженої особи покупця, або будь-яким іншим способом.

У пункті 3.2. договору сторони визначили, що строк поставки товару визначається сторонами в специфікаціях договору.

У відповідності до вказаних умов, позивачем та відповідачем було підписано Специфікацію № 1 від 30.09.2021 до договору, в якій сторони узгодили умови поставки товару на загальну суму 1 711 670 грн. 81 коп. (а.с.17).

Так, у вказаній Специфікації сторони визначили наступне:

- строк поставки: до 120 календарних днів від дати перерахування першої передоплати згідно з пунктом 2.1., при умові виконання пункту 2.2. специфікації;

- сума поставки до сплати, з урахуванням ПДВ, складає 1 711 670 грн. 81 коп.;

- загальна вартість товару згідно з специфікацією становить 1 711 670 грн. 81 коп., у тому числі ПДВ: 285 278 грн. 47 коп.;

- загальна вартість товару без ПДВ встановлена в гривні, еквівалент в валюті становить 64 406,64 доларів США, виходячи з курсу 1 долар = 26,5760 грн. станом на 30.09.2021, згідно відомостями інформаційного агентства Мінфін України з офіційним сайтом www.minfin.com.ua (пункт 1 специфікації);

- оплата за товар здійснюється наступним чином (пункт 2 специфікації)

- 30% від загальної вартості товару згідно з специфікацією - попередня оплата протягом 5-ти банківських днів після підписання специфікації та отриманого від постачальника рахунку на оплату (пункт 2.1. специфікації);

- 60% від вартості товару згідно з специфікацією - оплата протягом 7-ми банківських днів на підставі наданого постачальником рахунку та листа-повідомлення про готовність товару до відвантаження від складу виробника (пункт 2.2. специфікації);

- остаточний розрахунок шляхом перерахування 10% від загальної вартості товару, вказаного в специфікації протягом 10-ти календарних днів з моменту отримання товару на складі покупця, рахунку на оплату товару та видаткової накладної отримання покупцем товару, та реєстрації постачальником податкової накладної на товар, за умови наявності оригіналу специфікації (пункт 2.3. специфікації).

Як убачається з матеріалів справи, відповідачем було виставлено позивачу:

- рахунок на оплату № 64 від 30.09.2021 за договором № 30/09-ПО від 30.09.2021 на суму 513 500 грн. 77 коп. (а.с. 18);

- рахунок на оплату № 77 від 25.11.2021 за договором № 30/09-ПО від 30.09.2021 на суму 1 044 546 грн. 85 коп. (а.с. 20).

Відповідно до положень статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання взятих на себе зобов`язань, позивачем була здійснена попередня оплата за договором в загальній сумі 1 558 047 грн. 62 коп., що підтверджується:

- платіжним дорученням № 1990 від 26.10.2021 на суму 513 500 грн. 77 коп. з призначенням платежу "оплата за з/частини згідно з рахунком № 64 від 30.09.2021" (а.с. 19);

- платіжним дорученням № 2268 від 09.12.2021 на суму 1 044 546 грн. 85 коп. з призначенням платежу "оплата за з/частини згідно з рахунком № 77 від 25.11.2021" (а.с. 21);

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Як було вказано судом вище, строки поставки товару сторони погодили у Специфікації № 1 від 30.09.2021, а саме: до 120 календарних днів від дати перерахування першої передоплати згідно з пунктом 2.1., при умові виконання пункту 2.2. специфікації.

Враховуючи вказане, судом встановлено, що граничним строком поставки товару є 23.02.2022.

Згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аякс Дніпро" звертався до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерфорс" із листом вих. № 90.1. від 25.07.2022, в якому вимагав у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом 7-ми днів з моменту отримання даної вимоги, поставити товар за специфікацією № 1 від 30.09.2021 до договору поставки № 30/09-ПО від 30.09.2021. У разі неможливості виконання зобов`язань з поставки товару у вказаний строк, ТОВ "Аякс Дніпро" вимагає повернути отриману попередню оплату за товару у розмірі 1 558 047 грн. 62 коп. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ "Аякс Дніпро" (а.с.22-24). Докази направлення вказаного листа на юридичну адресу відповідача наявні в матеріалах справи (а.с.25-26).

У подальшому, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аякс Дніпро" звернувся до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерфорс" із листом вих. № 04-10 від 04.10.2022, в якому вимагав у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом 7-ми днів з моменту отримання даної вимоги, повернути отриману попередню оплату за товар у розмірі 1 558 047 грн. 62 коп. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ "Аякс Дніпро" (а.с.27-29). Докази направлення вказаного листа на юридичну адресу відповідача наявні в матеріалах справи (а.с.30-31).

Як зазначає позивач, вказані листи були залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Отже, в порушення вказаних вище зобов`язань, відповідачем товар на суму здійсненої позивачем попередньої оплати поставлений не був, здійснену позивачем попередню оплату в сумі 1 558 047 грн. 62 коп. відповідач також не повернув, що і стало причиною звернення позивача із позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання щодо своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі шляхом подання позову.

Крім того, суд зазначає, що вибір способу захисту своїх прав та порушених інтересів є правом позивача. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 у справі № 1-2/2002, положення частини 2 статті 124 Конституції України передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина 5 статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа, має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі - судовий захист.

Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Позивач (покупець) посилається на те, що відповідачем (постачальником) були порушені умови договору поставки № 30/09-ПО від 30.09.2021 в частині повної та своєчасної поставки товару, за який позивачем була здійснена попередня оплата.

Як було встановлено судом вище, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аякс Дніпро" звертався до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерфорс" із листом вих. № 04-10 від 04.10.2022, в якому вимагав у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом 7-ми днів з моменту отримання даної вимоги, повернути отриману попередню оплату за товар у розмірі 1 558 047 грн. 62 коп. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ "Аякс Дніпро" (а.с.27-29). Докази направлення вказаного листа на юридичну адресу відповідача наявні в матеріалах справи (а.с.30-31).

Однак, судом встановлено, що відповідач попередню оплату в сумі 1 558 047 грн. 62 коп. позивачу не повернув, доказів зворотного суду не надав.

У відповідності з положеннями частини 1 статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження поставки позивачу товару на суму здійсненої ним попередньої оплати у сумі 1 558 047 грн. 62 коп. відповідач не надав, також відповідачем не надано доказів повернення суми вказаної попередньої оплати. Отже, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, відповідачем не спростовані.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Враховуючи те, що позивач здійснив попередню оплату товару на суму 1 558 047 грн. 62 коп., а відповідач не поставив позивачу оплачений товар, повернення попередньої оплати не здійснив, господарський суд дійшов висновку про те, що відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний повернути позивачу 1 558 047 грн. 62 коп. суму попередньої оплати.

Враховуючи вказане, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача сплаченої позивачем попередньої оплати в сумі 1 558 047 грн. 62 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, пунктом 5.3. договору передбачено, що у разі прострочення строків поставки товару та/або заміни, допоставки, доукомплектування товару, в тому числі прострочення гарантійних строків усунення недоліків та дефектів товару, постачальник виплачує покупцю неустойку у розмірі 3% вартості такого товару за кожен день прострочення до дня фактичного передання покупцю товару належної кількості, якості та комплектності. загальний розмір нарахованої пені за порушення строків оплати товару не може перевищувати 5% від вартості товару.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 5.3. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 24.02.2022 по 24.07.2022 в сумі 21 243 грн. 48 коп.

З приводу вказаних вимог позивача суд зазначає таке.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Як було встановлено судом вище, граничним строком поставки оплаченого позивачем товару є 23.02.2022.

Згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як було встановлено судом вище, позивач скористався таким правом та надіслав відповідачу (постачальнику) лист вих. № 04-10 від 04.10.2022, в якому вимагав повернути отриману попередню оплату за товар у розмірі 1 558 047 грн. 62 коп..

З цього приводу суд також зазначає, що у відповідача не можуть існувати два взаємовиключні обов`язки одночасно: 1) обов`язок щодо поставки товару на суму 1 558 047 грн. 62 коп., а також, 2) обов`язок щодо повернення попередньої оплати на суму 1 558 047 грн. 62 коп.

Отже, оскільки покупець (позивач) скористався своїм правом, передбаченим частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України, то з моменту отримання вимоги позивача про повернення попередньої оплати, у відповідача перестав існувати обов`язок з поставки товару на суму здійсненої позивачем попередньої оплати, та виник обов`язок з повернення одержаної від позивача попередньої оплати (зобов`язання поставити товар на підставі частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України трансформувалося у грошове зобов`язання щодо повернення суми попередньої оплати).

Судом встановлено, що, здійснюючи нарахування пені за порушення строків поставки товару в період з 24.02.2022 по 24.07.2022, позивачем було враховано вказане вище.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем (а.с. 5-6), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості та період прострочення (який не виходить за межу періоду, визначеного судом), арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок пені, наведений у позовній заяві (а.с. 5-6), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 21 243 грн. 48 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 23 689 грн. 37 коп. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аякс Дніпро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерфорс" про стягнення заборгованості за договором поставки № 30/09-ПО від 30.09.2021 у загальному розмірі 1 579 291 грн. 10 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерфорс" (вулиця Писаржевського, будинок 1А, офіс 613, м. Дніпро, 49000; ідентифікаційний код 35607849) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аякс Дніпро" (вулиця Байкальська, будинок 9Г, м. Дніпро, 49074; ідентифікаційний код 39527846) - 1 558 047 грн. 62 коп. - основного боргу, 21 243 грн. 48 коп. - пені та 23 689 грн. 37 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 28.06.2023.

Суддя Ю.В. Фещенко