ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2023 р. Справа № 911/1042/23

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про стягнення 131 475, 29 гривень

обставини справи:

10.04.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі ТОВ «ГК «Нафтогаз України»/позивач) подало позовну заяву до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі В/Ч НОМЕР_1 /відповідач) про стягнення 131 475, 29 гривень, з яких: 91 096, 15 гривень основного боргу, 11 031, 37 гривень пені, 3 376, 81 гривень 3% річних та 25 970, 96 гривень інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором постачання природного газу постачальником «останньої надії».

Господарський суд Київської області ухвалою від 17.04.2023 у справі № 911/1042/23 прийняв позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до розгляду, відкрив провадження в справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, встановив відповідачу строк до 12.05.2023 для надання суду у письмовій формі заперечень та додаткових доказів у справі (за наявності) разом з доказами направлення копій заперечень та вказаних доказів іншій стороні, зобов`язав відповідача, у порядку ч. 2 ст. 74 ГПК України, надати суду докази перерахування позивачу 91 096, 15 гривень заборгованості за договором постачання природного газу постачальником «останньої надії» до 12.05.2023.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення про ЄСІТС) та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

З 05.10.2021 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) ЄСІТС: «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим відповідно до частини шостої статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в добровільному порядку.

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (частина сьома статті 6 ГПК України).

Поряд з тим пунктом 5.8 розділу І Положення про ЄСІТС, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 встановлено, що офіційна електронна адреса - це сервіс «Електронного кабінету» ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в «Електронному кабінеті» ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували «Електронний кабінет», суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до «Електронного кабінету» таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Абзацом п`ятим пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які не мають зареєстрованих «Електронних кабінетів», документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Тобто, чинним процесуальним законодавством передбачено два способи належного повідомлення сторони - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі, зокрема, шляхом направлення листа на її офіційну електронну адресу.

Наведене свідчить про дотримання судом вимог частини п`ятої статті 242 ГПК України щодо надсилання відповідачу в електронній формі на його офіційну електронну адресу копії ухвали Господарського суду Київської області від 17.04.2023 про відкриття провадження у справі № 911/1042/23, а тому означена ухвала вважається врученою Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України в порядку, визначеному процесуальним законодавством.

До того ж, ухвала про відкриття провадження у даній справі офіційно оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, знаходиться у вільному доступі, тоді як за змістом статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, відповідачу надано як право бути обізнаним про прийняті у даній справі рішення шляхом доступу до Реєстру, так і можливість реалізувати право на участь у судовому процесі у відповідно встановлені строки.

Поряд з тим у встановлений судом строк, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України правом, відповідач не скористався та відзив на позовну заяву не надав, як і не надав жодних доказів у справі, зокрема витребуваних у порядку ч. 2 ст. 74 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

установив:

Позивач посилався на обставини укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (за договором - постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (за договором - споживач) Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» (далі - договір), відповідно до умов п. 2.1, 3.1, 3.3, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, пп. 1 п. 5.2, пп. 1 п. 6.1, 8.1, 11.1 якого, постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

Постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті.

Об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3. цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору.

Постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлений природний газ.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником.

Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором.

За доводами позивача вказаний договір укладено на виконання п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 (далі - правила), згідно якого договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

На підтвердження відсутності у відповідача іншого постачальника природного газу «останньої надії» позивачем надано суду: лист оператора ГТС від 27.09.2022 № ТОВВИХ-22-10366, яким підтверджується, що позивачем на виконання умов договору за період з 01.11.2021 по 17.11.2021 поставлено відповідачу природний газ в загальному об`ємі 5 422, 29 куб. м. на суму 91 096,15 грн, та інформацію щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56ХS00008MBI100W; інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма № 10); відомості з інформаційної платформи оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56ХS00008MBI100W (принтскрин з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі оператора ГТС).

Позивач зазначає, що проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Як стверджує позивач, ЕІС-код споживача природного газу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - 56ХS00008MBI100W, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Форми № 10 (Інформація щодо споживачів, які були зареєстровані в реєстрі споживачів постачальника «останньої надії»), наданою постачальнику АТ «Київоблгаз».

Позивач зазначає, що протягом жовтня-листопада 2021 року розрахована за формулою ціна природного газу перевищувала 16,8 грн. за 1 куб. метр, отже, у цей період застосовується гранична ціна в 16,8 грн. за 1 куб. метр.

На підтвердження зазначеного позивачем долучено до матеріалів справи копію довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про об`єми поставленого позивачем природного газу відповідачу за підписом начальника відділу балансування.

На виконання п. 4.4. договору, 14.12.2021 позивач направив на адресу відповідача рахунок на оплату № 31610 на суму 91 096, 15 грн, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією списку згрупованих відправлень АТ «Укрпошта» та фіскальним чеком. Однак, відповідач зазначений рахунок на оплату поставленого газу не оплатив.

З матеріалів справи вбачається, що з метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу вимогу № 119/4.3-9426-2022 від 18.07.2022 про сплату наявної заборгованості, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями опису вкладення, списку згрупованих відправлень Укрпошти та фіскального чеку. Однак, зазначену вимогу залишено відповідачем без відповіді та реагування.

Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природній газ у сумі 91 096, 15 грн за період з 01.11.2021 по 17.11.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Оскільки відповідачем не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів, що впливають на вирішення цього спору по суті, суд у відповідності до ст. 165 ГПК України, здійснював розгляд означеної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС, оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», за формою оператора газотранспортної системи, погодженою регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача. Зазначена інформація надається через інформаційну платформу, за допомогою відправки повідомлення на поштову скриньку постачальника останньої надії в інформаційній платформі дані скриньки G_MAIL_PLR.

Згідно п. 17, 26, 37 ч. 1 ст. 1, ч. 1, 2 ст. 12, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу», оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників);

Постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним.

Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 917-р від 22.07.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1102 від 25.10.2021 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 809, від 9 грудня 2020 року № 1236» (далі - Постанова КМУ № 1102), доповнено постанову Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 № 1236, зокрема, п. 41-8 такого змісту: з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального періоду 2021/22 року: акціонерному товариству «Магістральні газопроводи України», Товариству з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», операторам газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Відповідно до п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 (далі - правила), договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» (далі - договір) затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501.

З підстав відсутності у відповідача іншого постачальника природного газу «останньої надії», останнього з 29.10.2021 по 31.10.2021 та з 01.11.2021 по 17.11.2021 автоматично включено оператором ГТС до портфеля постачальника «останньої надії».

Як вбачається з позовної заяви, обставина включення відповідача до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених підстав підтверджується листом оператора ГТС від 27.09.2022 № ТОВВИХ-22-10366 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом-56ХS00008MBI100W; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма № 10); відомостями з інформаційної платформи оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56ХS00008MBI100W (надається у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі оператора ГТС).

Враховуючи автоматичне включення відповідача до портфеля постачальника «останньої надії» та те, що постачання природного газу не здійснювалося відповідачу жодним іншим постачальником суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем укладено саме договір постачання природного газу постачальником «останньої надії».

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Вказаний договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме, майново-господарських зобов`язань відповідно до ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст. 11, 202, 509 ЦК України, а згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 655, ч. 2 ст. 712 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, за своєю правовою природою між сторонами укладено договір на постачання продукту, яким виступає природний газ.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач почав споживати природній газ з 02.11.2021.

З долученого позивачем до матеріалів справи листа оператора ГТС № ТОВВИХ-22-10366 від 27.09.2022 вбачається, що позивачем поставлено, а споживачем з EIC-кодом 56ХS00008MBI100W, який присвоєно відповідачу у період з 02.11.2021 по 17.11.2021 спожито 5 422, 39 м. куб. природного газу.

Проте, вартість природного газу, поставленого ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відповідачу у період з 02.11.2021 по 17.11.2021 загальною вартістю 91 096, 15 грн, залишилась неоплаченою.

Поряд з тим, належних та допустимих доказів сплати позивачу 91 096, 15 грн вартості поставленого позивачем природного газу матеріали справи не містять.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3. цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Позивач свій обов`язок щодо надсилання рахунку виконав, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи викладене, умови договору, суд дійшов висновку, що відповідач мав оплатити вартість поставленого позивачем природного газу до 31.12.2021.

За таких обставин, загальна сума основного боргу відповідача за договором, яка складає 91 096, 15 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, що свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

У зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань за договором позивач просить суд стягнути з відповідача: 3 376, 81 грн 3% річних, нарахованих з 01.01.2022 по 27.03.2023 та 25 970, 96 грн інфляційних втрат, нарахованих: з 01.01.2022 по 28.02.2023 на 91 096, 15 грн заборгованості.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 599, 610, 612 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду наведеного, оскільки арифметично правильний розмір 3 % річних та інфляційних втрат, обрахований судом в межах вказаних позивачем періодів становить 3 376, 80 грн 3% річних та 25 970, 95 грн інфляційних втрат, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 3 376, 81 грн 3% річних та 25 970, 96 грн інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі 3 376, 80 грн 3% річних та 25 970, 95 грн інфляційних втрат.

Поряд з тим, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язання за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 11 031, 37 грн пені, нарахованої з 01.01.2022 по 30.06.2022 на 91 096, 15 грн заборгованості.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до с. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 4.5. договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Оскільки арифметично правильний розмір пені, перерахований судом в межах заявлених позивачем періодів, визначених з урахуванням умов договору, законодавчих приписів та встановлених судом обставин складає 11 031, 37 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 11 031, 37 грн пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Задовольнити позовні вимоги частково.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код 40121452):

- 91 096 (дев`яносто одну тисячу дев`яносто шість) грн 15 коп. основного боргу;

- 3 376 (три тисячі триста сімдесят шість) грн 80 коп. 3 % річних;

- 25 970 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят) грн 95 коп. інфляційних втрат;

- 11 031 (одинадцять тисяч тридцять одну) грн 37 коп. пені;

- 2 683 (дві тисячі шістсот вісімдесят три) грн 99 коп. судового збору.

3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.06.2023.

Суддя П.В.Горбасенко