ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2023 р.,

м. Київ,

Справа № 911/2567/22

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Кудінової В., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод елеваторного обладнання „Сокол» (61013, Харківська обл., місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 111, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім „Фінпром» (08600, Київська обл., місто Васильків, вулиця Гоголя, будинок 26, )

про стягнення заборгованості за договором поставки,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім „Фінпром»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод елеваторного обладнання „Сокол»

про стягнення 17438381,08 грн,

за участю представників:

позивача: (відповідача за зустрічним позовом): Букін Олексій Сергійович, Потапчук Володимир Русланович;

відповідача (позивача за зустрічним позовом): Миколюк Микола Дмитрович,

ВСТАНОВИВ:

1. Історія розгляду справи

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод елеваторного обладнання „Сокол» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім „Фінпром» про стягнення заборгованості.

Господарський суд ухвалою від 23.12.2023 відкрив провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання у справі призначено на 10.01.2023. Судом встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження.

У судовому засіданні 10.01.2023 були присутні представники позивача та відповідача. Представник відповідача вказав про намір подати відзив на позовну заяву. З цих підстав, суд в порядку ч. 2 ст. 183 ГПК України відклав підготовче засідання на 23.01.2023 на 15:00.

У судовому засіданні 23.01.2023 були присутні представники позивача та відповідача. До Господарського суду Київської області надійшов відзив, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. Так, суд у судовому засіданні в порядку п. 12 ч. 2 ст. 182 ГПК України встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив до 07.02.2023, а відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до наступного судового засідання, яке вирішено провести 20.02.2023 до 15:15.

Між тим, 18.01.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім „Фінпром» (08600, Київська обл., місто Васильків, вулиця Гоголя, будинок 26, ). Ухвалою від 24.01.2023 суд прийняв зустрічну позовну заяву до розгляду та об`єднав вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

Цією ж ухвалою суд встановив відповідачу за зустрічним позовом строк для подання відзиву на зустрічну позовну заяву до 08.02.2023. Також суд встановив позивачу за зустрічним позовом строк для подання відповіді на відзив за зустрічним позовом до 20.02.2023, тобто до наступного судового засідання.

До суду 07.02.2023 ТОВ «Завод елеваторного обладнання „Сокол» було подано відзив на зустрічну позовну заяву та відповідь на відзив за первісним позовом. Від ТОВ «Торговий дім „Фінпром» 20.02.2023 надійшла відповідь на відзив за зустрічним позовом.

У судовому засіданні, яке відбулось за участі як позивача (відповідача за зустрічним позовом), так і відповідача (позивача за зустрічним позовом) суд в порядку п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 28.03.2023 на 14:00.

У судовому засіданні 28.03.2023 були присутні представники позивача (відповідача за зустрічним позовом) та відповідача (позивача за зустрічним позовом). Суд в порядку ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголосив перерву у судовому засіданні на стадії дослідження доказів до 18.04.2023 на 16:00.

У судовому засіданні 18.04.2023, суд досліджуючи наявну у матеріалах справи товарно-транспортну накладну № 9 від 09.02.2022, з огляду на її нечитабельний вигляд зобов`язав представників позивача надати більш якісну копію такої накладної для долучення до матеріалів справи, а також для огляду в судовому засіданні надати оригінал вказаної накладної та інші товарно-транспортні накладні за якими здійснювалась доставка за договором.

Разом з тим, враховуючи, що позивачем при поданні розрахунків до позовної заяви не було враховано обставини часткової переплати за договором щодо однієї із специфікацій, суд зобов`язав позивача надати скориговані розрахунки заборгованості за заявленими позовними вимогами з урахуванням наведених обставин.

Представники позивача заявили, що у них є можливість надати суду відомості про те, що дійсно було поставлено по 10-й специфікації за договором.

Відповідно до частини 4 статті 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Тож з огляду на це, враховуючи відсутність у матеріалах справи достатньо доказів для з`ясування реальних обставин за спірним договором суд витребував у позивача додаткові докази, що нададуть змогу суду з`ясувати весь реальний об`єм відвантаженого (отриманого, доставленого) за укладеним між сторонами договором для повного з`ясування обставин справи та встановити яке саме обладнання було отримано на складі продавця та яке доставлено покупцю.

З огляду на витребування додаткових доказів та необхідність перевірки оригіналу товарно-транспортної накладної № 9 від 09.02.2022 на автентичність суд задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та відклав судове засідання на 05.05.2023 на 16:00.

Судом встановлено строк для подання позивачем витребуваних судом доказів до 28.04.2023, враховуючи значний об`єм документів у справі та необхідність суду та іншим учасникам справи дослідити вказані документи перед судовим засіданням задля належної підготовки до розгляду справи у засіданні.

У судовому засіданні 05.05.2023 судом на стадії дослідження доказів оголошено перерву з огляду на сигнал повітряної тривоги у місті Києві та оголошення загрози ракетної атаки території України, про яку повідомляли засоби масової інформації в момент слухання справи. Перерва оголошена судом до 22.05.2023 до 16:30, враховуючи обставину перебування головуючого судді у відпустці протягом двох наступних тижнів.

Між тим, на виконання вимог суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

У судовому засіданні 22.05.2023 були присутні представники позивача (відповідач за зустрічним позовом), відповідача (позивач за зустрічним позовом). З огляду на затяжний розгляд справи у судовому засіданні, відсутність заперечень сторін щодо проведення слухання справи після закінчення офіційно визначених меж робочого часу, суд проводив слухання у справі після 18:00. Враховуючи виникнення необхідності з`ясування додаткових обставин стороною відповідача (позивача за зустрічним позовом) суд за клопотанням представника оголосив перерву до 29.05.2023 до 15:00.

Через підвищену небезпеку для працівників суду та учасників процесу 29.05.2023, враховуючи оголошення сигналу повітряної тривоги, було знято з розгляду справу. Суд визначив нову дату проведення судового засідання у справі, як 05.06.2023.

До суду 01.06.2023 надійшли пояснення ТОВ «Торговий дім „Фінпром» щодо технічних завдань та монтажу обладнання, які долучені судом до матеріалів справи разом з іншим клопотанням сторони про долучення доказів від 05.06.2023.

У судовому засіданні 05.06.2023 суд, заслухавши заключні виступи сторін, прийняв рішення у справі.

2. Зміст позовних вимог первісного та зустрічного позову

Позивач за первісним позовом зазначив, що між ТОВ «Завод елеваторного обладнання „Сокол» та ТОВ «Торговий дім „Фінпром» 11.05.2021 було укладено договір №46/21 поставки продукції відповідно до п.1.1 якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод елеваторного обладнання „Сокол» зобов`язався виготовити та відвантажити Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім „Фінпром» обладнання, зазначене у специфікаціях, які є додатками до договору.

Позивач за первісним позовом стверджує, що сторони узгодили номенклатуру та вартість товарів, що підлягали постачанню у додатках (специфікаціях) №1 від 11.05.2021, №2 від 11.05.2021, №3 від 24.05.2021, №4 від 25.06.2021, №5 від 05.07.2021, №6 від 12.07.2021, №7 від 09.08.2021, №8 від 18.10.2021, №9 від 17.11.2021, №10 від 29.11.2021, №11 від 09.12.2021, № 12 від 15.06.22 та №13 від 12.07.22.

Загалом, за твердженням позивача за первісним позовом Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім „Фінпром» було поставлено обладнання за договором на суму 51 221 052 грн., з яких оплачено лише 37 711 455,2 грн.

З цих підстав, у зв`язку з наявністю боргу з оплати поставленої продукції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод елеваторного обладнання „Сокол», з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.02.2023, звернулося до суду з позовом про стягнення основного боргу за договором у розмірі 13136122,8 грн.

Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод елеваторного обладнання „Сокол» нараховує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в порядку п. 6.2 договору за прострочення строків оплати, що становить 4860974,59 грн.

У порядку п. 6.3 договору позивач за первісним позовом також нараховує штраф у розмірі 20% від суми прострочення за прострочення оплати більш ніж на 30 днів.

За розрахунками позивача за первісним позовом розмір штрафу становить 2 717 807,28 грн.

Окрім іншого, позивачем за первісним позовом застосовано положення ст. 625 ЦК України та нараховано втрати від інфляції в розмірі 3491798,25 грн, а також три відсотки річних в розмірі 428061,35 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод елеваторного обладнання „Сокол» зазначає, що у п. 8.4 договору сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором здійснюється без обмежень строку нарахування. Також зазначає, що сторони домовились, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором становить три роки.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод елеваторного обладнання „Сокол» також керуючись положеннями ч. 10 ст. 238 ГПК України просить нараховувати до моменту виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Фінпром» (08600, Київська обл., місто Васильків, вулиця Гоголя, будинок 26, ) рішення суду в частині основного боргу:

- пеню за формулою: пеня = С x 2УСД x Д : 100 (де С - сума заборгованості за період, 2УСД - подвійна облікова ставка НБУ, Д - кількість днів прострочення);

- інфляційне збільшення боргу за формулою ІІС=(ІІ1:100)*(ІІ2:100)*(ІІ3:100)*….(ІІZ:100). Де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення, ……, ІІZ індекс інфляції за останній місяць прострочення;

- три відсотки річних за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100 (де С сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення).

У зустрічному позові ТОВ ТД «Фінпром» просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод елеваторного обладнання «Сокол» () пеню в сумі 5641 622,01 грн за порушення строків поставки обладнання по договору від 11.05.2021 №46/21, а також збитки в сумі суму 11796759,07 грн заподіяні порушенням строків поставки та монтажу обладнання за договором.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовував умовами пункту 6.4 договору, який підлягає застосуванню з огляду на допущене постачальником порушення умов договору, а саме - відсутність поставок та передачі покупцю обладнання, яке попередньо оплачене покупцем.

Конкретно ТОВ ТД «Фінпром» зауважило, що порушення продавцем договору полягає у недотриманні строків поставки товару визначених у специфікаціях, які є додатками до договору поставки від 11.05.2021 №46/21. Пеня за несвоєчасну поставку обладнання за словами товариства складає 5641622,01 грн, що включає наступні нарахування: за специфікацією №1 від 11.05.2021 складає 371 425,06 грн; за специфікацією №2 від 11.05.2021 складає 473497,66 грн; за специфікацією №3 від 24.05.2021 складає 1349 438,22 грн; за специфікацією №4 від 25.06.2021 складає 4 446,53 грн; за специфікацією №5 від 05.07.2021 складає 4042,22 грн; за специфікацією №6 від 12.07.2021 складає 3062,11 грн; за специфікацією №7 від 09.08.2021 складає 38 016,30 грн.; за специфікацією №8 від 18.10.2021 складає 2978 872,77 грн.; за специфікацією №9 від 17.11.2021 складає 77580,32 грн.; за специфікацією №10 від 29.11.2021 складає 299 482,98 грн; за специфікацією №11 від 09.12.2021 складає 41757,84 грн.

Також позивач за зустрічним позовом наголошував на тому, що за частиною 2 статті 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Позивач за зустрічним позовом стверджував, що до додатків специфікацій до договору поставки продукції №46/21 від 11.05.2021 сторони узгодили та підписали технічні завдання на проведення монтажну поставленого обладнання, а відтак, за переконаням позивача за зустрічним позовом, вказаний договір є змішаним і містить елементи договорів поставки та підряду.

Враховуючи, що інше не встановлено договором і не випливає із його суті, до договору №46/21 від 11.05.2021 у частині монтажу обладнання застосовуються положення про підряд, вказує позивач за зустрічним позовом. Товариство долучило до зустрічного позову копії технічних завдань та вказало, що монтаж обладнання у строки передбачені технічними завданнями або ж розумні строки постачальником не здійснювався. Таким чином, за переконанням позивача за зустрічним позовом, відповідач істотно порушив умови договору поставки обладнання та не здійснив його монтаж, що потягнуло за собою витрати позивача на які він не розраховував укладаючи договір від 11.05.2021 №46/21.

Сторона наголосила на тому, що причино-наслідковий зв`язок між збитками і істотним порушенням відповідачем умов договору від 11.05.2021 №46/21 є очевидним якби відповідач здійснив поставку та монтаж обладнання вчасно, то позивач не поніс би витрат на послуги елеватора, а посушив, очистив та зберігав своє зерно на власному елеваторі.

У зустрічному позові вказано: згідно договору з ПАТ «Попелюхівське хлібоприймальне підприємство» № 24/09/2021- 1 від 24.09.2021 позивачу надано послуги елеватора на суму 11 796 759,07 грн., що підтверджується актами здачі приймання робіт (наданих послуг) №156 від 30.09.2022 на суму 25536,04 грн., №157 від 31.10.2022 на суму 719990,79 грн., №158 від 31.10.2022 на суму 4045802,63 грн., №159 від 30.11.2022 на суму 3670 219,05 грн. та №160 від 31.12.2022 на суму 3 335 210,56.

Наявність земельних ділянок, що використовуються у господарській діяльності сторони та посівів на них у 2022 році підтверджується статистичною звітністю форми 4-сг за 2022 рік. Врожайність підтверджується статистичною звітністю форми 29-сг за 2022 рік.

3. Умови договору та обставини здійснення поставок у спірних правовідносинах

Розглядаючи вимоги первісного та зустрічного позову, для отримання загального уявлення того, як складалися обставини спірних правовідносин, суд вважає за необхідне викласти положення договору поставки, що укладений між сторонами, та встановлені судом події щодо здійснення поставки в частині, що стосується позовних вимог.

Між ТОВ «Завод елеваторного обладнання „Сокол», як постачальником, та ТОВ «Торговий дім „Фінпром», як покупцем, було укладено договір № 46/21 поставки продукції (далі по тексту договір поставки), що датований 11.05.2021, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується виготовити та відвантажити (передати у власність), а покупець прийняти та оплатити продукцію (обладнання), зазначену в додатках (Специфікаціях), які є невід`ємною частиною договору.

Вартість продукції в силу пункту 2.2 є договірною і погоджується сторонами в додатках. Оплата за продукцію відбувається шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку фактури, як вказано у пункті 2.3.

Згідно п. 2.4 договору розрахунки за договором здійснюються шляхом 100% передплати і перераховуються поетапно:

- перший авансовий платіж в розмірі 30 % від вартості обладнання виконується замовником впродовж трьох банківських днів з моменту укладення договору або виставлення рахунку фактури;

- другий авансовий платіж в розмірі 20% від вартості обладнання виконується замовником впродовж п`ятнадцяти банківських днів з моменту виконання першого авансового платежу;

- третій авансовий платіж в розмірі 30% від вартості обладнання виконується замовником впродовж тридцяти банківських днів з моменту виконання першого авансового платежу;

- четвертий платіж остаточних 20% від вартості обладнання виконується замовником впродовж трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження. Оплата здійснюється до фактичного відвантаження обладнання.

Термін поставки продукції узгоджується сторонами в додатках, вказано у пункті 3.1 договору.

Пунктом 3.3. договору визначено, що доставка здійснюється постачальником за його кошти на умовах DDP склад покупця за адресою: Київська область, місто Васильків, вулиця Гоголя, будинок 26

Пунктом 3.4 договору визначено, що продукція переходить у власність покупця в момент передачі її на складі постачальника за накладною та дорученням.

Відповідно до пункту 3.5 договору поставки постачальник має право не відвантажувати продукцію покупцю до здійснення ним належних розрахунків за договором (посилаючись на пункт 2.4 договору).

В пункті 4.2 договору вказано, що впродовж 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання Покупцем повідомлення Постачальника про готовність партії продукції до відвантаження відповідно до п.3.1 договору, покупець зобов`язаний організувати приймання партії продукції та офіційно призначити відповідальну особу для здійснення приймання продукції з наданням постачальнику документів такого призначення, завірених належним чином.

Згідно з пунктом 4.4. договору за результатами приймання передачі кожної партії сторони підписують документи приймання-передачі партії продукції.

За умовами п. 6.2 договору, при простроченні оплати згідно п. 2.4.2, 2.4.3, 2.4.4 покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати.

Пунктом 6.3 договору визначено, що при простроченні оплати згідно п. 2.4.2, 2.4.3, 2.4.4 більш ніж на 30 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від суми прострочення.

Пунктом 6.4 договору встановлено за несвоєчасну поставку обладнання постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленої продукції за кожен день прострочення.

Сторони у пункті 6.6 узгодили, що у разі порушення покупцем строків здійснення розрахунків за даним договором (пункт 2.4), строк поставки збільшується відповідно до кількості днів прострочення оплати.

В силу пункту 8.4 договору, нарахування штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором здійснюється без обмеження строку нарахування та припиняється в день виконання стороною відповідного зобов`язання. Сторони домовились, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором становить три роки.

Договір підписано генеральним директором постачальника В.О. Мешій та директором покупця В.П. Замоченюк. Пунктом 8.10 визначено, що договір набуває чинності і діє до повного виконання зобов`язань, взятих на себе сторонами.

Додатковою угодою № 2 від 31.12.2021 сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2022 включно. Додатковою угодою № 3 від 08.06.2022 змінено реквізити ТОВ ЗЕО "Сокол".

Додатками (специфікаціями) до договору сторони узгодили номенклатуру та вартість обладнання, яке постачалось за договором, зокрема було підписано наступні специфікації: №1 від 11.05.2021 на суму 9642528,0 грн, № 2 від 11.05.2021 суму 23642496,0 грн; № 3 від 24.05.2021 на суму 3465210,0 грн; №4 від 25.06.2021 на суму 128808,0 грн; № 5 від 05.07.2021 на суму 128 520,0 грн; № 6 від 12.07.2021 на суму 120960,0 грн; №7 від 09.08.2021 на суму 5 101 452,0 грн, № 8 від 18.10.2021 на суму 7 788 600,0 грн; № 9 від 17.11.2021 на суму 220 536,0 грн, № 10 від 29.11.2021 на суму 851 334,0 грн; № 11 від 09.12.2021 на суму 118 152,0 грн.

Додатковою угодою № 4 від 20.06.2022, за твердженням позивача за первісним мало бути внесено зміни до додатку № 10 (специфікації обладнання, що постачається), виклавши її в редакції, що зазначена в угоді. В той же час, суд констатує, що зазначена додаткова угода підписана виключно постачальником, а відтак не погоджена сторонами.

До матеріалів справи долучено акти прийому передачі обладнання, які підтверджують факт постачання обладнання за договором поставки, та за окремими специфікаціями посилання на які є в зазначених актах. До первісного позову також долучені копії рахунків-фактур за додатками (специфікаціями) за договором, що виставлені постачальником. Судом також взято до уваги наявні у справі товарно-транспортні накладні.

Суд зазначає, що до справи долучено копії видаткових накладних за номерами СК-0000241, СК-0000271, СК-0000284, СК-0000315, СК-0000290, СК-0000301, СК-0000349, СК-0000351, СК-0000354, СК-0000379, СК-0000377, СК-0000378, СК-0000411, СК-0000450, СК-0000452, СК-0000458, СК-0000459, СК-0000468, СК-0000476 за 2021 рік та видаткові накладні за номерами СК-0000024, СК-0000025, СК-0000026, СК-000033, СК-0000044, СК-0000048, СК-0000049 за 2022 рік.

Також до суду подані докази здійснення оплат (передоплата, доплата) за договором за обладання відповідно до специфікацій, які приймаються судом та будуть враховані під час дослідження обставин обсягу та моменту проведення таких оплат за договором, а також докази обміну між сторонами документами за договором (накладні, угоди, акти звірки, додатки (специфікації)) супровідний лист, опис вкладення, накладна, рекомендоване повідомлення.

Між тим, до зустрічного позову заявником долучено копії технічних завдань, наявність яких на думку позивача за зустрічним позовом зумовлює необхідність розгляду судом вимог про стягнення збитків, які за переконанням ТОВ ТД "Фінпром" виникли з огляду на невиконання постачальником обов`язків з монтажу обладання.

4. Основні норми, що підлягають застосуванню при розгляді спору

Враховуючи те, що при розгляді судом первісного та зустрічного позовів суд застосовує в цих правовідносинах однотипні норми цивільного законодавства, задля уникнення повторень та зайвого наповнення тексту цього рішення цитуванням певних норм щоразу, коли виникає потреба у їх застосуванні до спірних відносин, зважаючи також як на необхідність розмежування розгляду вимог первісного та зустрічного позовів, так і на необхідність розгляду цих вимог в сукупності суд наводить загальні та спеціальні норми права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин у цьому розділі рішення.

В силу статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на доступ до правосуддя закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями статті 16 ЦК України, які кореспондуються зі статтею 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

За змістом частини 1 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Як встановлено у статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 11 ЦК України закріплено цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст.ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 ГК України є господарський договір.

Статтею 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 267 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статей 251, 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

В силу частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент (1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; (2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до статті 667 ЦК України якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 693 ЦК України (попередня оплата товару) визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

В силу частини 3 статті 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до частини 4 статті 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 1 3акону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" закріплено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до статті 3 3акону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

5. Висновки господарського суду

5.1. Розгляд вимог, що стосуються Специфікації №1

Досліджуючи обставини поставки за специфікацією № 1 від 11.05.2021 на суму 9 642 528 грн (рахунок на оплату 4821264 грн - №СК-0000250 від 21.05.2021), слід вказати, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: (1) Зерношушарка на природному газі і пропан-бутані ЗШ-5000Г - (1 шт); (2) Конвеєр ланцюговий КС100Т-50 (1 шт), (3) Сектор діаметром 300 мм (18 шт), (4) Перехідник діаметром 300 мм (22 шт).

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 60 робочих днів з моменту передплати у розмірі 50% Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 2.4 договору передплата має бути проведена 100%, а в пункті 2.4.4 договору вказано, що оплата здійснюється до фактичного відвантаження обладнання.

Щодо першого авансового платежу та другого авансового платежу, суд бере до уваги платіжну інструкцію від 24.05.2021 №3946 на суму 4821264 грн (передплата згідно рахунку №СК-0000250 від 21.05.2021). Суд констатує, що третій авансовий платіж мав бути здійснений до 07.07.2021.

Платіжною інструкцією від 16.07.2021 №4189 на суму 2892758,4 грн підтверджується передоплата згідно додатку №1 до договору.

Окремого повідомлення про готовність товару до відвантаження, як окремої дії на здійснення умов договору не здійснювалось. Доказів оплати залишку вартості обладнання в розмірі 1928505,6 суду не надано.

Суд вважає за необхідне визначити дату передачі товару на складі продавця у відповідності до частини 1 статті 664 ЦК України, позаяк доставка мала бути здійснена лише після факту 100 % передоплати, після повідомлення покупця про готовність продукції, яке, як вважає суд зогляду на правовідносини сторін, що склались необхідно ототожнювати з моментом підписання першої накладної про передачу товару за конкретною специфікацією, позаяк така окрема дія, як повідомлення протягом усього періоду виконання договору жодного разу не вчинялось.

В цьому контексті суд бере до уваги наступні докази:

Накладна СК №0000290 від 02.09.21 (Зерношушарка на природному газі і пропан-бутані ЗШ-5000Г - (0,2ШТ), Накладна № СК №0000301 від 07.09.21 (Зерношушарка на природному газі і пропан-бутані ЗШ-5000Г - (0,2ШТ), Накладна № СК №0000349 від 01.10.21 (Зерношушарка на природному газі і пропан-бутані ЗШ-5000Г - (0,2ШТ), Накладна № СК №0000351 від 05.10.21 (Зерношушарка на природному газі і пропан-бутані ЗШ-5000Г - (0,2ШТ), Накладна № СК №0000411 від 11.11.21 (Зерношушарка на природному газі і пропан-бутані ЗШ-5000Г - (0,2ШТ), Накладна № СК №0000377 від 22.10.21 (Конвеєр ланцюговий КС100Т-50 (1 шт), Сектор діаметром 300 мм (18 шт), Перехідник діаметром 300 мм (22 шт).

Відтак, оскільки повідомлення про готовність товару до відвантаження не робилось, то суд приходить до висновку, що про готовність товару до відвантаження замовник дізнався в день підписання першої видаткової накладної тобто 02.09.2021, а відтак решта оплати за специфікацією №1 мала бути здійснена протягом трьох банківських днів з цієї дати, позаяк сторони договором визначили, що оплата за договором здійснюється у формі 100% передплати з поетапним її перерахуванням, але у будь-якому випадку до фактичного відвантаження товару.

Вбачається, що продавець передав всю номенклатуру товарів визначених специфікацією №1 партіями за накладними, проте залишок вартості Специфікації №1 так і не був сплачений замовником. Товар за наведеними вище видатковими накладними поставлявся відповідно до товарно-транспортних накладних за номерами 107 від 02.09.2021, 112 від 07.09.2021, 132 від 01.10.2021, 134 від 05.10.2021, 168 від 11.11.2021.

Згідно умов договору з урахуванням додаткових умов щодо строків поставки викладених в специфікації №1 та враховуючи дату передплати в розмірі 50% продавець повинен був поставити замовнику продукцію до 18.08.21 включно, за умов надходження від замовника повної оплати за специфікацією.

Враховуючи те, що третій авансовий платіж мав бути здійснений до 07.07.21, проте був здійснений лише 16.07.21 (тобто з простроченням в 7 робочих/банківських днів), то продавець мав право збільшити строк поставки на відповідний термін прострочення оплати відповідно до п.3.5 договору та п.6.6 договору.

Отже, поставка товару за специфікацією №1 мала бути здійснена до 31.08.2021 включно (18.08.2021 + 7 робочих днів = 31.08.2021).

Вбачається, що перша накладна на продукцію визначену в специфікації №1 підписана сторонами 02.09.2021, що вказує на те, що продавець допустив прострочення строку поставки(передачі на складі продавця) товару на 1 день 01.09.2021.

Водночас, враховуючи, що протягом трьох банківських днів (02.09.2021 + 3 банківські дні = 07.09.2021) з моменту підписання першої накладної (фактичного повідомлення замовника про готовність продукції) замовник не здійснив залишок оплати вартості товару, у продавця виникло право не відвантажувати (не доставляти продукцію) до моменту отримання повної оплати її вартості, а відтак, з цього моменту у замовника відсутні правові підстави стверджувати про порушення продавцем строків поставки у зв`язку з простроченням, яке має місце зі сторони покупця, позаяк згідно умов договору право не відвантажувати продукцію за наявності заборгованості за договором виникає у продавця не в межах якоїсь конкретної специфікації, а в межах права не відвантажувати та притримувати будь-яку продукцію в межах всього договору до моменту погашення будь-якого боргу, що виник в межах даного договору.

Відтак, з огляду на викладене, суд вважає за можливе зарахувати до часу прострочення поставки товару за специфікацією № 1 лише один день.

Враховуючи, що 01.09.2021 входить до періоду заявленого до стягнення пені за прострочення поставки за специфікацією №1 суд вважає за можливе стягнути пеню за один день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми специфікації №1 на суму, на яку нараховує позивач за зустрічним позовом 9642528 грн, що становить 4226,74.

Також, суд констатує, що прострочення покупця по оплаті товару за специфікацією №1 розпочалося з 08.09.2021 Факт та дата підписання актів приймання передачі між сторонами на встановлені судом обставини не впливає.

Позивач за первісним позовом розраховує 3% річних на суму боргу за першою специфікацією в розмірі 1928505 за менший період, а саме починаючи з 12.11.2021 по 06.12.22, що є його правом.

3% річних за цей період, за розрахунком суду становить 61817,83 грн. Інфляційні за цей період, за розрахунком суду становлять 530133,32 грн. Штраф за прострочення оплати понад 30 днів 385701,12 грн. Пеня подвійна облікова ставка - 699651,05 грн.

5.2. Розгляд вимог, що стосуються Специфікації №2

Досліджуючи обставини поставки за специфікацією № 2 (рахунок на оплату №СК-0000224 від 11.05.2021), слід вказати, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Силос з плоским дном С22П4430 (4 шт), Силос конусний С7К150.45 - (2 шт), Силос конусний С4К30.45 - (3 шт), Конвеєр ланцюговий КС20-5,0 (1шт), Конвеєр ланцюговий КС20-10,0 (2шт), Конвеєр ланцюговий КС20-15,0 (9шт), Конвеєр ланцюговий КС20-25,0 (6шт), Конвеєр ланцюговий КС20-30,0 (3шт), Конвеєр ланцюговий КС50-40,0 (2шт), Сектор діаметром 300 мм (5 шт), Галерея надсилосна довжиною 22 м (4 шт).

Строк поставки визначено, як поставка обладнання в строк 85 робочих днів з моменту передплати згідно умов договору.

Оскільки п. 2.4 договору визначено, що розрахунки за договором виконуються шляхом 100% передплати з визначенням чотирьох етапів оплати, та враховуючи, що специфікація №2 не містить жодних додаткових (уточнюючих договірні) умов оплати суд констатує, що в контексті умов п. 2.4, п.п. 2.4.4., 3.5, 6.6 договору строк поставки визначений Специфікацією №2 визначається з моменту надходження 100% вартості специфікації. Оскільки 100% вартості специфікації №2 сплачено не було суд позбавлений можливості констатувати той факт, що зобов`язуючий виробника строк поставки в 85 робочих днів розпочав свій перебіг.

Суд знову ж таки, як і у випадку зі специфікацією № 1 звертає увагу на положення пунктів 2.4 договору (100% передоплата) та 2.4.4 (оплата здійснюється до фактичного відвантаження обладнання).

Суд зазначає, що перший авансовий платіж відповідно до договору мав би становити 7092748,80 грн. Платіжною інструкцією від 11.05.21 №568 на суму 7130517 грн підтверджується передоплата згідно додатку 2. Переплата за першим платежем становила 37768,20 грн. Другий авансовий платіж мав би становити 4728499,2 грн, та мав бути здійснений до 01.06.2021 включно.

Судом взято до уваги платіжну інструкцію від 28.05.2021 №611 на суму 300000 грн (передплата згідно додатку 2 та рахунку СК 0000269 від 28.05.2021) та платіжну інструкцію від 02.06.21 №620 на суму 4 690 731 грн (передплата згідно додатку 2 та рах. СК 0000270 від 31.05.2021. Разом за двома платіжними документами сума оплати становить 4990731 грн. Переплата за двома авансовими платежами дорівнює (37768,2 + 262231,8 грн) 300000 грн.

Вбачається, що має місце прострочення оплати другого авансового платежу на 1 день

Третій авансовий платіж (мав би становити 7092748,8 грн) мав бути здійснений до 23.06.2021 включно. Суд бере до увагу платіжну інструкцію від 16.07.21 №4188 на суму 6792748,8 грн, як передплата згідно додатку 2.

Станом на 16.07.21 відбулась повна сплата третього авансового платежу з урахуванням 300 000 грн переплати за попередні два авансові платежі.

Відтак, прострочка сплати повної суми третього авансового платежу становить 15 робочих днів на суму 6 792 748, 8 грн з 24.06.21 по 15.07.21.

Повідомлення про готовність до відвантаження, як окрема дія не здійснювалось. Четвертий авансовий платіж (мав би становити 4728499,2 грн) неоплачено.

Строк платежу (три робочі/банківські дні) на думку суду починає розраховуватись з дня підписання сторонами першої накладної щодо передачі у власність замовника товарів за специфікацією №2, тобто з 12.08.21. Саме з цього дня замовник дізнався про готовність продукції до відвантаження. Відтак, кінцевий платіж мав бути здійснений покупцем до 17.08.21 включно. Доказів оплати до суду не надано.

Отже прострочення оплати кінцевого платежу за Специфікацією №2 розпочалось з 18.08.2021

Далі суд вважає за необхідне визначити дату передачі певних об`ємів товару на складі продавця, тобто факт зустрічного виконання обов`язку продавцем за відсутності виконання обов`язку покупцем (частина 4 статті 538 ЦК України).

Суд в цьому контексті бере до уваги наступні докази:

- накладна № СК0000271 від 12.08.2021 в частині передачі Силос конусний С7К150.45 - (0,5 шт), Силос з плоским дном С22П4430 (1 шт);

- накладна №СК0000284 від 27.08.2021 в частині передачі Конвеєр ланцюговий КС20-25,0 (6шт);

- накладна №СК №0000315 від 16.09.2021 в частині передачі Конвеєр ланцюговий КС20-5,0 (1шт);

- накладна №СК0000354 від 08.10.2021 в частині передачі Силос з плоским дном С22П4430 (0,5 шт);

- накладна №СК0000379 від 22.10.2021 в частині передачі Силос з плоским дном С22П4430 (1,5 шт), Силос конусний С7К150.45 - (1,5 шт), Силос конусний С4К30.45 - (3 шт), Конвеєр ланцюговий КС20-10,0 (2шт), Конвеєр ланцюговий КС20-15,0 (9шт), Конвеєр ланцюговий КС20-30,0 (3шт), Конвеєр ланцюговий КС50-40,0 (2шт), Сектор діаметром 300 мм (5 шт), Галерея надсилосна довжиною 22 м (4 шт),

- накладна №СК0000452 від 08.12.2021 в частині передачі Силос з плоским дном С22П4430 (1 шт).

Оскільки повідомлення про готовність товару до відвантаження не робилось, то суд приходить до висновку, що про готовність товару до відвантаження замовник дізнався в день підписання першої видаткової накладної за даною специфікацією тобто 12.08.2021, а відтак решта оплати за специфікацією №2 мала бути здійснена протягом трьох банківських днів з цієї дати, позаяк сторони договором визначили, що оплата за договором здійснюється у формі 100% передплати з поетапним її перерахуванням, але у будь-якому випадку до фактичного відвантаження товару.

Вбачається, що продавець передав всю номенклатуру товарів визначених специфікацією №2 партіями за накладними, проте залишок вартості Специфікації №2 так і не був сплачений замовником. Товар за наведеними вище видатковими накладними поставлявся відповідно до товарно-транспортних накладних за номерами 101 від 12.08.2021, 104 від 27.08.2021, 120 від 16.09.2021, 136 від 08.10.2021, 176 від 24.11.2021, 164 від 06.11.2021, 172 від 15.11.2021, 160 від 29.10.2021, 181 від 06.12.2021, 186 від 17.12.2021, 9 від 09.02.2022, 7 від 01.02.2022, 186 від 17.12.2021.

Згідно умов договору продавець повинен був поставити замовнику продукцію протягом 85 робочих днів з моменту надходження від замовника повної оплати за специфікацією.

Враховуючи те, що четвертий платіж мав бути здійснений до 17.08.21, проте не був здійснений взагалі, то продавець мав право збільшити строк поставки на відповідний термін прострочення оплати або притримати відвантаження та доставку продукції відповідно до п.3.5 договору та п.6.6 договору.

Відтак, враховуючи, що протягом трьох банківських днів (12.08.2021+ 3 банк дні = 17.08.21) з моменту підписання першої накладної (фактичного повідомлення замовника про готовність продукції) замовник не здійснив залишок оплати вартості товару, у продавця виникло право не відвантажувати (не доставляти продукцію) до моменту отримання повної оплати її вартості, а відтак, у замовника відсутні правові підстави стверджувати про порушення продавцем строків поставки у зв`язку з простроченням, яке має місце зі сторони покупця.

Факт та дата підписання актів приймання передачі між сторонами на встановлені судом обставини не впливає.

Позивач за первісним позовом розраховує 3% річних на суму боргу за специфікацією №2 в розмірі 6792748 грн у зв`язку з простроченням сплати третього авансового платежу починаючи з 24.06.2021 по 15.07.21, що відповідає періоду встановленому судом.

Три відсотки річних за цей період, за розрахунком суду становить 12282,78 грн. Інфляційні за цей період, за розрахунком суду становлять 0 грн. Штраф за прострочення оплати понад 30 днів не нараховується. Пеня подвійна облікова ставка 61413,89 грн.

Позивач за первісним позовом розраховує також 3% річних, інфляційні, штраф та пеню на суму боргу за специфікацією №2 в розмірі 4728499 грн у зв`язку з простроченням сплати четвертого авансового платежу за період менший ніж визначено судом, а саме починаючи з 09.12.2021 по 06.12.22, що є правом позивача.

3% річних за цей період, за розрахунком суду становить 141077,68 грн. Інфляційні за цей період, за розрахунком суду становлять 1251989,32 грн. Штраф за прострочення оплати понад 30 днів 945699 грн. Пеня подвійна облікова ставка 1656011,03 грн.

5.3. Розгляд вимог, що стосуються Специфікації №3

Досліджуючи обставини поставки за специфікацією № 3 на суму 3465210 грн від 24.05.2021 (рахунок СК0000252 від 24.05.2021), слід вказати, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Скальператор СКО-200 (з повітряним сепаратором замкнутого циклу, аспірацією та щитом управління (1 шт), Зерновий сепаратор ЛУЧ ЗСО-300 (з повітряним сепаратором замкнутого циклу, аспірацією та щитом управління (1 шт).

Строк поставки визначено, як Поставка в строк 100 робочих днів з моменту передплати в розмірі 60 %. Залишок оплати в розмірі 40 % сплачується протягом 3-х банківських днів з моменту повідомлення про готовність обладнання до відвантаження.

Перший авансовий платіж мав би становити 2 079 126 грн. Платіжна інструкція від 24.05.21 №3947 підтверджує проведення оплати на на суму 2 079 126 грн (передплата згідно рахунку СК0000252 від 24.05.21) Повідомлення про готовність товару до відвантаження, як окрема дія не здійснювалось. Залишковий платіж становив 1386 084 грн. Платіжною інструкцією від 16.12.2021 №1822 на суму 1386 084 грн підтверджується доплата згідно рахунку СК0000707 від 16.12.2021.

Суд констатує, що сума специфікації сплачена повністю.

Поставка мала бути виконана в строк до 18.10.2021. Судом встановлена дата передачі товару на складі продавця, що вбачається з:

- накладна № СК0000452 від 08.12.2021 в частині поставки Скальператор СКО-200 (з повітряним сепаратором замкнутого циклу, аспірацією та щитом управління (1 шт).

- накладна № СК0000476 від 24.12.2021 в частині поставки Зерновий сепаратор ЛУЧ ЗСО-300 (з повітряним сепаратором замкнутого циклу, аспірацією та щитом управління (1 шт).

Оскільки повідомлення про готовність товару до відвантаження не робилось, то суд приходить до висновку, що про готовність товару до відвантаження замовник дізнався в день підписання першої видаткової накладної тобто 08.12.2021, а відтак решта оплати за специфікацією №3 мала бути здійснена протягом трьох банківських днів з цієї дати ( до 13.12.2012 включно), позаяк сторони у специфікації визначили особливі умови поставки та оплати вартості за даною специфікацією, зокрема, що залишок оплати в розмірі 40 % сплачується протягом 3-х банківських днів з моменту повідомлення про готовність обладнання до відвантаження. Водночас договір (п.2.4 ) у будь-якому випадку вимагав кінцеву оплату до фактичного відвантаження товару.

Залишок оплати в розмірі 40 % був сплачений покупцем лише 16.12.21, що вказує на прострочення кінцевої оплати товару на 2 робочі дні.( день платежу враховувати не треба бо в цей день борг припинив своє існування)

Вбачається, що продавець передав всю номенклатуру товарів визначених специфікацією №3 партіями за накладними. Товар за наведеними вище видатковими накладними поставлявся відповідно до товарно-транспортних накладних за номерами 182 від 08.12.2021, 188 від 24.12.2021.

Згідно умов договору продавець повинен був поставити замовнику продукцію протягом 100 робочих днів з моменту передплати в розмірі 60 % за специфікацією.

Враховуючи що 60% було сплачено 24.05.2021, то поставка початок поставки мав бути виконаний в строк до 18.10.21.

Вбачається, що повідомлення про готовність продукції до відвантаження, як окремої дії не вчинялось, натомість перша видаткова накладна за даною специфікацією №3 була підписана лише 08.12.2021, що вказує на порушення продавцем особливих умов щодо строків поставки визначених специфікацією та свідчать про прострочення продавця в цій частині на 51 календарний день(08.10.21, як день підписання накладної судом не враховується, оскільки в цей день дія прострочення в частині готовності товару до відвантаження припинилась), з урахуванням дати першої накладної за специфікацією ( прострочка поставки з 19.10.2021 по 07.12.2021). Дане прострочення продавця дає підстави покупцю застосовувати пеню визначену положеннями 6.4 Договору за період існування вказаного прострочення.

Відтак суд констатує, що до стягнення пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ з відповідача за зустрічним позовом за прострочення поставки товару підлягає за період що встановлений судом з 19.10.2021 по 07.12.2021 виходячи з вартості специфікації №3 3465210 грн. Водночас встановлений судом період, протягом якого може бути нарахована пеня є меншим за період заявлений до стягнення позивачем (з 19.10.21 по 18.01.22) за зустрічним позовом, а відтак у суду відсутні підстави для повного задоволення вимог зі стягнення пені за прострочення поставки товару за специфікацією №3. Отже, за розрахунком суду розмір пені, виходячи з вартості специфікації №3 3465210 грн., за період з 19.10.2021 по 07.12.2021 становить 80696,67 грн.

Позивач за первісним позовом нараховує штрафні санкції, інфляційні та 3% річних на суму 693042 грн за період з 08.07.21 по 16.07.21, в межах виконання зобов`язань за специфікацією №3, що не відповідає обставинам та періоду існуванню боргу за вказаною специфікацією, які встановлені судом у зв`язку з чим у цій частині вимог суд відмовляє.

Суд констатує, що поставка обладнання за специфікаціями здійснена пізніше, проте в контексті наявності на момент поставки у покупця боргу в межах даного договору за попередніми специфікаціями надавало право продавцю на притримання відвантаження продукції в контексті положень частини 3 статті 538 ЦК України та пункту 3.5 договору. Відтак, стверджувати про прострочення поставки всієї партії товару за специфікацією у суду немає підстав, позаяк продавець мав право не доставляти продукцію до моменту погашення існуючої на той момент заборгованості за договором вцілому.

Відтак, у даному випадку має місце лише прострочення в частині готовності продукції до відвантаження в контексті строку визначеного в специфікації.

5.4. Розгляд вимог, що стосуються Специфікації №4

Досліджуючи обставини поставки за специфікацією № 4 від 25.06.2021 на 128808 грн. (рахунок №0000367 від 15.07.2021), слід вказати, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: (1) Самоплив діаметром 300 мм футерований 19м.п.; (2) Сектор діаметром 300 мм футерований 4 шт.

Вказано, що поставка виконується в строк 5 робочих днів з моменту передплати згідно умов договору. Враховуючи, що договором п. 2.4 передбачена 100% передплата, то поставка мала бути здійснена протягом 5 днів з моменту надходження 100% вартості товару визначеного в специфікації.

Перший авансовий платіж (повна оплата) - 128808 грн згідно платіжної інструкції №810 від 15.07.21 (призначення платежу згідно додатку 4 та рах.факт СК-0000367 від15.07.21)

Повідомлення повідомлення про готовність товару до відвантаження не здійснювалось.

Дата передачі товару на складі продавця за встановленими суду обставинами має підтверджуватися накладною № СК 0000271 від 12.08.2021 в частині поставки Самоплив діаметром 300 мм футерований 19м.п.(п.2 накладної) та Сектор діаметром 300 мм футерований 4 шт.(п.3 накладної).

Вбачається, що продавець передав всю номенклатуру товарів визначених специфікацією №4 за накладною, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 101 від 12.08.2021. Згідно умов договору та специфікації продавець повинен був поставити замовнику продукцію протягом 5 робочих днів з моменту передплати в розмірі 100 %.

Враховуючи що 100% було сплачено 15.07.21, то поставка мала бути виконана в строк до 22.07.21 включно. Вбачається, що повідомлення про готовність продукції до відвантаження, як окремої дії не вчинялось, натомість видаткова накладна щодо товару за даною специфікацією №4 була підписана лише 12.08.2021, що вказує на порушення продавцем особливих умов щодо строків поставки визначених специфікацією та свідчать про прострочення продавця в цій частині на 20 календарних днів (12.08.21, як день підписання накладної судом не враховується, оскільки в цей день дія прострочення в частині готовності товару та його передачі припинилась). Дане прострочення продавця дає підстави покупцю застосовувати пеню визначену положеннями 6.4 Договору за період існування вказаного прострочення.

Відтак суд констатує, що до стягнення пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ з відповідача за зустрічним позовом за прострочення поставки товару підлягає за період, що встановлений судом з 23.07.2021 по 11.08.2021 виходячи з вартості специфікації №4 128808 грн.

Водночас встановлений судом період, протягом якого може бути нарахована пеня є меншим за період заявлений до стягнення позивачем (з 23.07.21 по 07.10.21) за зустрічним позовом, а відтак у суду відсутні підстави для повного задоволення вимог зі стягнення пені за прострочення поставки товару за специфікацією №4 .

Отже за розрахунком суду розмір пені за зустрічним позовом, виходячи з вартості специфікації №4 128808 грн., за період 23.07.2021 по 11.08.2021 становить 1129,28 грн.

Відтак, у даному випадку має місце лише прострочення в частині готовності продукції до відвантаження в контексті строку визначеного в специфікації, відповідно до висновків суду, що наводились вище при розгляді попередніх вимог, щодо інших специфікацій.

5.5. Розгляд вимог, що стосуються Специфікації №5

Досліджуючи обставини поставки за специфікацією № 5 на суму 128 520 грн від 05.07.2021 (рахунок-фактура № СК 0000419 від 15.07.2021), слід вказати, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: 1 Самоплив діаметром 200 мм футерований 30 м.п.

Строк поставки зазначено, як поставка виконується в строк 10 робочих днів з моменту передплати згідно умов договору. Враховуючи, що договором п. 2.4 передбачена 100% передплата, то поставка мала бути здійснена протягом 10 робочих днів з моменту надходження 100% вартості товару визначеного в специфікації.

Перший авансовий платіж (повна оплата) на суму 128520 грн була проведена згідно платіжної інструкції №811 від 15.07.21, Призначення платежу: згідно додатку 5 та рах.факт СК-0000419 від 15.07.21)

Повідомлення про готовність товару до відвантаження не здійснювалось.

З накладної № СК 0000271 від 12.08.2021 вбачається поставка в частині поставки самоплив діаметром 200 мм футерованй 30 м.п. (п.4 накладної). Продавець передав всю номенклатуру товарів визначених специфікацією №5 за накладною, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 101 від 12.08.2021..

Згідно умов договору та специфікації продавець повинен був поставити замовнику продукцію протягом 10 робочих днів з моменту передплати в розмірі 100 %. Враховуючи що 100% було сплачено 15.07.2021, то поставка мала бути виконана в строк до 29.07.2021 включно.

Як вже зазначалося, повідомлення про готовність продукції до відвантаження, як окремої дії не вчинялось, натомість видаткова накладна щодо товару за даною специфікацією №5 була підписана лише 12.08.2021, що вказує на порушення продавцем особливих умов щодо строків поставки визначених специфікацією та свідчать про прострочення продавця в цій частині на 13 календарних днів (12.08.21, як день підписання накладної судом не враховується, оскільки в цей день дія прострочення в частині готовності товару та його передачі припинилась). Дане прострочення продавця дає підстави покупцю застосовувати пеню визначену положеннями 6.4 Договору за період існування вказаного прострочення.

Відтак суд констатує, що до стягнення пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ з відповідача за зустрічним позовом за прострочення поставки товару підлягає за період, що встановлений судом з 30.07.2021 по 11.08.2021 виходячи з вартості специфікації №5 128 520 грн грн.

Водночас встановлений судом період, протягом якого може бути нарахована пеня є меншим за період заявлений до стягнення позивачем (з 30.07.21 по 07.10.21) за зустрічним позовом, а відтак у суду відсутні підстави для повного задоволення вимог зі стягнення пені за прострочення поставки товару за специфікацією №5 .

Отже за розрахунком суду розмір пені, виходячи з вартості специфікації №5 128520 грн., за період з 30.07.2021 по 11.08.2021 становить 732,39 грн.

Відтак, у даному випадку має місце лише прострочення в частині готовності продукції до відвантаження в контексті строку визначеного в специфікації, відповідно до висновків суду, що наводились вище при розгляді попередніх вимог, щодо інших специфікацій.

5.6. Розгляд вимог, що стосуються Специфікації №6

Досліджуючи обставини поставки за специфікацією № 6 на суму 120960 грн від 12.07.2021 (рахунок-фактура СК0000408 від 12.07.2021), слід вказати, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Сектор діаметром 200 мм 10 шт, Перехідник діаметром 200 мм футерований 30 шт.

Вказано, що поставка мала бути виконана в строк 20 робочих днів з моменту передплати згідно умов договору. Враховуючи, що договором п. 2.4 передбачена 100% передплата, то поставка мала бути здійснена протягом 20 робочих днів з моменту надходження 100% вартості товару визначеного в специфікації.

Перший авансовий платіж (повна оплата) було проведено на суму 120960 грн згідно платіжної інструкції №812 від 15.07.2021 (призначення платежу згідно додатку 6 та рах.факт СК-0000408 від 12.07.21)

Повідомлення про готовність товару до відвантаження, як окремої дії, не здійснювалось.

З накладної № СК 0000241 від 22.07.2021 вбачається передача товару в частині поставки всього товару за специфікацією: сектор діаметром 200 мм 10 шт та Перехідник діаметром 200 мм футерований 30 шт. Суд зазначає, що продавець передав всю номенклатуру товарів визначених специфікацією №6 за накладною.

Згідно умов договору та специфікації продавець повинен був поставити замовнику продукцію протягом 20 робочих днів з моменту передплати в розмірі 100 %.

Враховуючи що 100% було сплачено 15.07.2021, то поставка мала бути виконана в строк до 12.08.2021 включно.

Як вже зазначено повідомлення про готовність продукції до відвантаження, як окремої дії не вчинялось, натомість видаткова накладна щодо товару за даною специфікацією №6 була підписана 22.07.2021, що вказує на відсутність порушення продавцем особливих умов щодо строків поставки визначених специфікацією та свідчать про відсутність прострочення продавця в цій частині поставки.

Поставка згідно накладної відбулась вчасно, що підтверджує ТТН № 89 від 22.07.2021, а відтак підстави для нарахування пені за зустрічним позовом у суду відсутні, так само як і відсутні вони були б з підстав наявності права на притримання у продавця, у разі якби доставка товару відбулась пізніше.

5.7. Розгляд вимог, що стосуються Специфікації №7

Досліджуючи обставини поставки за специфікацією № 7 на суму 5101452 грн від 09.08.21 (рахунок фактура СК 0000472 від 09.08.2021), слід вказати, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: (1) Силос з плоским дном С22П4430 1 шт; (2) Галерея над силосна довжиною 22 м. 1шт, (3) Норія стрічкова Н100-21,0 1шт; (4) Перехідник діаметром 300 мм 10 шт; (5) Конвеєр ланцюговий КС100Т-15,0 1 шт; (6) Сектор діаметром 300 мм 12 шт (7) Самоплив діаметром 300 мм футерований 20м.п; (8) Майданчик перехідний на норію 1 шт; (9) Драбина вертикальна на норію 22 м.п.; (10) Засувка 300*300 з електроприводом 4 шт.

Вказано, що поставка виконується в строк 40 робочих днів з моменту передплати згідно умов договору.

Враховуючи, що договором п. 2.4 передбачена 100% передплата, то поставка мала бути здійснена протягом 40 робочих днів з моменту надходження 100% вартості товару визначеного в специфікації.

Перший та другий авансовий платіж сплачено вчасно на суму 2550726 грн згідно платіжної інструкції №4237 від 09.08.2021, як передплата згідно додатку 7. Сума оплати склала 50 % вартості специфікації

Третій авансовий платіж мав би бути оплачений до 22.09.2021 (сума платежу 1530435,60 грн). Водночас вказана сума не була оплачена, тож з 23.09.2021 розпочалось прострочення.

Повідомлення про готовність товару до відвантаження не здійснювалось.

Четвертий авансовий платіж в сумі 1020290,40 грн не оплачено

З накладної № СК 0000271 від 12.08.2021 вбачається поставка в частині: Галерея надсилосна довжиною 22 м. 1шт (п.6 накладної). Норія стрічкова Н100-21,0 1шт (п.7 накладної), Сектор діаметром 300 мм 12 шт (п.8 накладної), Самоплив діаметром 300 мм футерований 20м.п (п.9 накладної).

З накладної № СК 0000378 від 22.10.2021 вбачається поставка в частині: Перехідник діаметром 300 мм 10 шт (п. 1 накладної), Конвеєр ланцюговий КС100Т-15,0 1 шт (п. 2 накладної), Майданчик перехідний на норію 1 шт (п. 3 накладної), Драбина вертикальна на норію 22 м.п. (п. 4 накладної), Засувка 300*300 з електроприводом 4 шт. (п. 5 накладної).

З накладної № СК 0000459 від 13.12.2021 вбачається поставка в частині силос з плоским дном С22П4430 1 шт.

Оскільки продавцем повідомлення про готовність товару до відвантаження не робилось, як і не було оплачено покупцем третього авансового платежу то суд приходить до висновку, що про готовність товару до відвантаження замовник дізнався в день підписання першої видаткової накладної тобто 12.08.2021, а відтак решта оплати за специфікацією №7 мала бути здійснена протягом трьох банківських днів з цієї дати, позаяк сторони договором визначили, що оплата за договором здійснюється у формі 100% передплати з поетапним її перерахуванням, але у будь-якому випадку до фактичного відвантаження товару.

Вбачається, що продавець передав всю номенклатуру товарів визначених специфікацією №7 партіями за накладними, проте залишок вартості специфікації №7 так і не був сплачений замовником. Товар за наведеними вище видатковими накладними поставлявся(доставлявся) відповідно до товарно-транспортних накладних за номерами 101 від 12.08.2021, 168 від 11.11.2021, 184 від 13.12.2021.

Враховуючи, що договором п. 2.4 передбачена 100% передплата, то поставка мала бути здійснена протягом 40 робочих днів з моменту надходження 100% вартості товару визначеного в специфікації. Відтак, згідно умов договору продавець повинен був поставити замовнику продукцію протягом 40 робочих днів з моменту надходження від замовника повної оплати за специфікацією.

Враховуючи те, що третій та четвертий платіж мав бути здійснений до 17.08.2021(включно), проте не був здійснений взагалі, то продавець мав право збільшити строк поставки на відповідний термін прострочення оплати або притримати відвантаження та доставку продукції за договором відповідно до п.3.5 договору та п.6.6 договору та частини 3 статті 538 ЦК України.

Відтак, враховуючи, що протягом трьох банківських днів (12.08.2021 + 3 банківські дні = 17.08.2021) з моменту підписання першої накладної (фактичного повідомлення замовника про готовність продукції) замовник не здійснив залишок оплати вартості товару за специфікацією №7, у продавця виникло право не відвантажувати (не доставляти продукцію) до моменту отримання повної оплати її вартості, а відтак, у замовника відсутні правові підстави стверджувати про порушення продавцем строків поставки у зв`язку з простроченням, яке має місце зі сторони покупця. Суд також констатує, що таке право на притримання у продавця виникло навіть раніше, оскільки умови договору надали йому таке право з настанням першої неоплати всієї суми специфікації № 1.

Водночас, не дивлячись на факти наявних неоплат продавець зі свого боку здійснював всі необхідні дії для виконання умов договору та передавав неповністю оплачений товар покупцю, що вказує на добросовісні дії продавця на відміну від дій покупця.

Отже, у зв`язку з простроченням покупця у продавця виникло право нараховувати 3% річних інфляційні, штраф та пеню визначену умовами договору.

Факт та дата підписання актів приймання передачі між сторонами на встановлені судом обставини не впливає, позаяк продавець наділений правом на притримання відвантаження продукції з підстав наявності боргу у покупця за договором.

Позивач за первісним позовом розраховує 3% річних на суму боргу за специфікацією №7 в розмірі 1530435грн у зв`язку з простроченням сплати третього авансового платежу починаючи з 23.09.2021 по 06.12.22, що відповідає періоду встановленому судом.

Три відсотки річних за цей період, за розрахунком суду становить 55347,24 грн. Інфляційні за цей період, за розрахунком суду становлять 438266,77 грн. Штраф за прострочення оплати понад 30 днів 306087 грн. Пеня подвійна облікова ставка НБУ 590873.7 грн.

Позивач за первісним позовом розраховує також 3% річних, інфляційні, штраф та пеню на суму боргу за специфікацією №7 за прострочення сплати кінцевого четвертого авансового платежу в розмірі 1020290 грн у зв`язку з простроченням сплати четвертого авансового платежу за період менший ніж визначено судом, а саме починаючи з 14.12.2021 по 06.12.22, що є правом позивача.

3% річних за цей період, за розрахунком суду становить 30021,68 грн. Інфляційні за цей період, за розрахунком суду становлять 270147,5 грн. Штраф за прострочення оплати понад 30 днів 204058 грн. Пеня подвійна облікова ставка 354837.29 грн.

5.8. Розгляд вимог, що стосуються Специфікації №8

Досліджуючи обставини поставки за специфікацією № 8 на суму 7 788 600 грн від 18.10.2021 (рахунок СК-0000593 від 18.10.2021), слід вказати, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: (1) Силос з плоским дном С22П4430 1шт; (2) Галерея над силосна довжиною 22 м 1шт; (3) Теплогенератор на тюкованій соломі ТГТ-1500 1шт; (4) Засувка 300*300 з ручним приводом 1 шт; (5) Конвеєр ланцюговий КС100Т-25,0 1шт; (6) Перехідник діаметром 300 мм 19 шт; (7) Сектор діаметром 300 мм 20 шт; (8) Драбина вертикальна на норію 26 м.п.

Строк поставки визначено як поставка виконується в строк 70 робочих днів з моменту передплати згідно умов договору. Враховуючи, що договором п. 2.4 передбачена 100% передплата, то поставка мала бути здійснена протягом 70 робочих днів з моменту надходження 100% вартості товару визначеного в специфікації.

Сплачено 3499200 грн за платіжною інструкцією №1404 від 19.10.21 як передплата згідно рах СК0000593 від 18.10.2021 Другий авансовий платіж (1557720 грн) мав бути сплачений до 08.11.21 включно. Перший авансовий платіж мав становити 2336580 грн. А частина другого авансового платежу сплачена частково на суму 1162620 грн.

Залишок неоплати за другий авансовий платіж становить 395100 грн за яким прострочення настало з 09.11.2021.

Третій авансовий платіж на суму 2336580 грн залишився неоплаченим

Повідомлення про готовність товару до відвантаження не здійснювалось.

Четвертий авансовий платіж на суму 1557720 грн залишився неоплаченим.

Неоплачений за специфікацією борг становить 4289400 грн

З накладної № СК 0000450 від 06.12.2021 вбачається передача товару в частині поставки: Галерея надсилосна довжиною 22 м 1шт, Засувка 300*300 з ручним приводом 1 шт, Конвеєр ланцюговий КС100Т-25,0 1 шт, Перехідник діаметром 300 мм 19 шт, Сектор діаметром 300 мм 20 шт, Драбина вертикальна на норію 26 м.п.

З накладної № СК 0000458 від 10.12.2021 вбачається передача товау в частині поставки: Теплогенератор на тюкованій соломі ТГТ-1500 1шт. (податкова накладна №18 від 10.12.21)

З накладної № СК 0000468 від 17.12.2021 вбачається передача товару в частині поставки: Силос з плоским дном С22П4430 0.1 шт (податкова накладна №28 від17.12.21)

З накладної № СК 000024 від 09.02.2022 вбачається передача товару в частині поставки: Силос з плоским дном С22П4430 0.9 шт (податкова накладна №7 від 09.02.22)

Щодо поставки за накладною №СК000024, не дивлячись на обставини, які встановлені в судових засіданнях щодо відсутності оригіналу накладної на оригіналу ТТН №9, за якою вказана накладна разом з товаром були доставлені покупцю, суд констатує, що позивачем за первісним позовом подано найбільш вірогідні докази того, що вказана доставка товару разом із товаро-супровідними документами була здійснена продавцем за ТТН №9. При цьому судом враховано відповідь перевізника ТОВ «Оптітрейд груп» на адвокатський запит №01/12 від 01.02.22, податкові накладні № 07 від 09.02.22, №08 від 09.02.22 та №9 від 09.02.22. Номенклатура вказаних податкових накладних відповідає товару, що вказаний у наданих копіях видаткових накладних №СК000024 від 09.02.22, №СК000025 від 09.02.22, №СК000026 від 09.02.22, за наслідками чого покупець скористався податковим кредитом, оскільки за наданими відповідачем за первісним позовом поясненнями (відповідь на відзив), а також з поданої відповідачем за первісним позовом бухгалтерської довідки №56 від 16.02.23 вбачається, що вказані податкові накладні були ним зареєстровані, а відтак останній скористався податковим кредитом на вказані суми поставок, що на думку суду є найбільш вірогідними доказами, що підтверджують доводи позивача про факт виконання поставок за вказаними накладними та ТТН№9.

Суд звертає увагу на те, що у відповіді на відзив (а/с 182) покупець визнає факт передачі товару на складі продавця, що мав місце 09.02.2022, позаяк зазначає, що податкова накладна від 09.02.22 №07 була складена та зареєстрована за фактом події передачі товару на складі постачальника згідно п. 3.4 договору за видатковою накладною.

Єдині поставки, за якими покупець не використовував податковий кредит пов`язані, за його ж довідкою, за поставками, які мали бути здійснені із оформленням податкових накладних №4 від 25.07.22 та №5 від 25.07.22.

Оскільки продавцем повідомлення про готовність товару до відвантаження не робилось, як і не було оплачено покупцем повністю другого та третього авансового платежу то суд приходить до висновку, що про готовність товару до відвантаження замовник дізнався в день підписання першої видаткової накладної щодо товару вказаного в специфікації тобто 06.12.2021, а відтак решта оплати за специфікацією №8 мала бути здійснена протягом трьох банківських днів з цієї дати, позаяк сторони договором визначили, що оплата за договором здійснюється у формі 100% передплати з поетапним її перерахуванням, але у будь-якому випадку до фактичного відвантаження товару.

Вбачається, що продавець передавав номенклатуру товарів визначених Специфікацією №8 партіями за накладними, проте залишок вартості Специфікації №8 так і не був сплачений замовником. В загальному, товар за наведеними вище видатковими накладними поставлявся відповідно до товарно-транспортних накладних за номерами 181 від 06.12.2021, 183 від 10.12.2021, 186 від 17.12.2021, 9 від 09.02.2022.

Враховуючи, що договором п. 2.4 передбачена 100% передплата, то поставка мала бути здійснена протягом 70 робочих днів з моменту надходження 100% вартості товару визначеного в специфікації. Відтак, згідно умов договору продавець повинен був поставити замовнику продукцію протягом 70 робочих днів з моменту надходження від замовника повної оплати за специфікацією.

Враховуючи те, що другий авансовий платіж мав бути здійснений до 08.11.21 проте не був повністю сплачений, а третій платіж мав бути здійснений до 29.11.21(включно), проте не був здійснений взагалі, то продавець мав право збільшити строк поставки на відповідний термін прострочення оплати або притримати відвантаження та доставку продукції за договором відповідно до п.3.5 договору та п.6.6 договору.

Відтак, враховуючи, що протягом трьох банківських днів (06.12.2021+ 3 банк дні = 09.12.21) з моменту підписання першої накладної за товаром з даної специфікації (фактичного повідомлення замовника про готовність продукції) замовник не здійснив залишок оплати вартості товару за специфікацією №8, у продавця виникло право не передавати та не відвантажувати всю номенклатуру продукціїї (не доставляти продукцію) до моменту отримання повної оплати її вартості, а відтак, у замовника відсутні правові підстави стверджувати про порушення продавцем строків поставки у зв`язку з простроченням, яке має місце зі сторони покупця.

Вбачається, що прострочення за кінцевою оплатою розпочалося з 10.12.21.

Отже, у зв`язку з простроченням покупця у продавця виникло право нараховувати 3% річних інфляційні штраф та пеню визначену умовами договору.

Факт та дата підписання актів приймання передачі між сторонами на встановлені судом обставини не впливає з огляду на викладене та враховуючи право продавця на притримання відвантаження продукції.

Позивач за первісним позовом розраховує 3% річних на суму боргу за специфікацією №8 в розмірі 389430 грн(що є менше суми визначеної судом, яка становить 395100 грн) у зв`язку з простроченням сплати повної вартості другого авансового платежу починаючи з 10.11.2021 по 06.12.22, що є меншим періодом за встановлений судом проте є правом позивача.

3% річних за цей період, за розрахунком суду становить 12547,11 грн. Інфляційні за цей період, за розрахунком суду становлять 107051,74 грн. Штраф за прострочення оплати понад 30 днів 77886 грн. Пеня подвійна облікова ставка 141645,83 грн.

Позивач за первісним позовом розраховує також 3% річних, інфляційні, штраф та пеню на суму боргу за специфікацією №8 за прострочення сплати третього та кінцевого четвертого авансового платежу в розмірі 3894300 грн за період менший ніж визначено судом, а саме починаючи з 18.12.2021 по 06.12.22, що є правом позивача.

3% річних за цей період, за розрахунком суду становить 113308,13 грн. Інфляційні за цей період, за розрахунком суду становлять 1001737.87 грн. Штраф за прострочення оплати понад 30 днів 778860 грн. Пеня подвійна облікова ставка 1346680.95 грн.

5.9. Розгляд вимог, що стосуються Специфікації №9

Досліджуючи обставини поставки за специфікацією № 9 (на суму 220536 грн від 17.11.2021 за рахунком фактурою №СК0000702 від 14.12.2021), слід вказати, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Перехідник діаметром 300 мм 9шт, Перехідник діаметром 300 мм футерований 13 шт, Сектор діаметром 300 мм футерований 16 шт, Самоплив діаметром 300 мм футерований 15 м.п.

Строк поставки визначено, як поставка виконується в строк 40 робочих днів з моменту передплати згідно умов договору.

Враховуючи, що договором п. 2.4 передбачена 100% передплата, то поставка мала бути здійснена протягом 40 робочих днів з моменту надходження 100% вартості товару визначеного в специфікації.

Оплата відбулась повністю в сумі 220536 грн згідно платіжної інструкції №377 від 27.01.22 з призначенням платежу згідно рахунку СК0000021 від 24.01.22 згідно додатку 9 до договору

Відтак продавець, з огляду на надходження 100% оплати за специфікацією 27.01.22, зобов`язаний був поставити(вчинити дії, що свідчать про про готовність) покупцю товар у строк до 28.03.22 року

Повідомлення про готовність товару до відвантаження не здійснювалось.

Передача товару підтверджується накладною № СК 0000025 від 09.02.22 на всю номенклатуру специфікації №9 (ТТН№9 від 09.02.22).

Щодо поставки за накладною №СК000025, то не дивлячись на обставини, які встановлені в судових засіданнях щодо відсутності оригіналу накладної на оригіналу ТТН№9, за якою вказана накладна разом з товаром були доставлені покупцю, суд констатує, що позивачем подано найбільш вірогідні докази того, що вказана доставка товару разом із товаро-супровідними документами була здійснена продавцем за ТТН №9. При цьому судом враховано відповідь перевізника ТОВ «Оптітрейд груп» на адвокатський запит №01/12 від 01.02.22, податкові накладні № 07 від 09.02.22, №08 від 09.02.22 та №9 від 09.02.22. Номенклатура вказаних податкових накладних відповідає товару, що вказаний у наданих копіях видаткових накладних №СК000024 від 09.02.22, №СК-000025 від 09.02.22, №СК-000026 від 09.02.22, за наслідками чого покупець скористався податковим кредитом, оскільки з наданих відповідачем за первісним позовом поясненнь (відповідь на відзив) в комплексі з поданою відповідачем за первісним позовом бухгалтерською довідкою №56 від 16.02.23 вбачається, що вказані податкові накладні були ним зареєстровані, а відтак останній скористався податковим кредитом на вказані суми поставок, що на думку суду є найбільш вірогідними доказами, що підтверджують доводи позивача про факт виконання поставок за вказаними накладними та ТТН№9.

Суд звертає увагу на те, що у відповіді на відзив (а/с 182) покупець визнає факт передачі товару на складі продавця, що мав місце 09.02.22, позаяк зазначає, що податкова накладна від 09.02.22 №07 була складена та зареєстрована за фактом події передачі товару на складі постачальника згідно п. 3.4 договору за видатковою накладною. Відтак вбачається, що даним підтверджується факт отримання покупцем товару 09.02.22. з огляду на те, що будь-яких доказів отримання товару від позивача 09.02.22 за іншими накладними від 09.02.22 окрім наданих позивачем за первісним позовом (№СК-000024 від 09.02.22, №СК-000025 від 09.02.22, №СК-000026 від 09.02.22) покупець не надав, при цьому суд враховує власну позицію викладену вище щодо доведеності доставки товару за вказаними накладними за ТТН №9 від 09.02.22.

Єдині поставки, за якими покупець не використовував податковий кредит пов`язані, за його ж довідкою, з поставками, які мали бути здійснені із оформленням податкових накладних №4 від 25.07.22 та №5 від 25.07.22.

З огляду на те, що товар був доставлений згідно ТТН №9 у строк підстави для застосування штрафних санкцій за зустрічним позовом відсутні.

Суд також не вбачає підстав для задоволення вимог первісного позивача в частині, що стосується нарахуваннь проведених останнім в частині оплат за специфікацією №9.

5.10. Розгляд вимог, що стосуються Специфікації №10

Досліджуючи обставини поставки за специфікацією № 10 на суму 851 334 грн від 29.11.2021 (за рахунком фактурою №СК0000703 від 14.12.2021), слід вказати, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Галерея надсилосна довжиною 12м 1 шт, Конвеєр ланцюговий КС200Т-5,0 1шт, Конвеєр ланцюговий КС200Т-10,0 - 1 шт, Сектор діаметром 300 мм футерований 4 шт, Суматор діаметром 300 мм футерований 3 шт.

Строк поставки визначений, як поставка виконується в строк 40 робочих днів з моменту передплати згідно умов договору. Враховуючи, що договором п. 2.4 передбачена 100% передплата, то поставка мала бути здійснена протягом 40 робочих днів з моменту надходження 100% вартості товару визначеного в специфікації.

Перший авансовий платіж має становити 255400,20 грн, другий авансовий платіж 170266,80 до 17.02.2022; третій авансовий платіж 255400,20 грн до 14.03.2022.

Суд констатує повну оплату вказаної специфікації, що вбачається з наступних доказів:

- платіжна інструкція 378 від 27.01.2022 на суму 400000 грн з призначенням платежу згідно рах №0000022 від 24.01.22, згідно додатку 10.

- платіжна інструкція 553 від 31.03.2022 на суму 451334 грн з призначенням платежу згідно рах №0000022 від 24.01.22, згідно додатку 10.

З огляду на те, що повна оплата вартості специфікації була проведена лише 31.03.22 продавець зобов`язаний був поставити визначений специфікацією товар через 40 робочих днів, тобто до 26.05.2022 включно.

Повідомлення про готовність товару до відвантаження не було.

Відтак вбачається, що має місце прострочення сплати частини другого авансового платежу в розмірі 25667 грн з 18.02.22 до 30.03.22 та третьої частини авансового платежу з 15.03.22 по 30.03.22 в сумі 255400,2 грн. Прострочення сплати четвертого авансового платежу місце не мало, оскільки повідомлення про готовність продукції не здійснювалось та належних доказів передачі товару(вчинення дій, що свідчать про готовність товару) за даною специфікацєю суду не надано.

Із заявлених позивачем до стягнення періодів за специфікацією №10 із визначеними судом періодами частково співпадає лише один з 02.02.22 по 30.03.22 на суму 97575,6 грн, проте лише в частині нарахування на 25667 грн за період з 18.02.22 до 30.03.22 та вчастині нарахування з 15.03.22 по 30.03.22 на суму 97575,6 грн

Досліджуючи обставину передачі товару на складі продавця суд зазначає, що в матеріалах справи міститься не підписана сторонами накладна № СК 0000033 від 23.02.22 на номенклатуру специфікації. Із поданих доказів на підтвердження поставки суд оцінити може лише податкову накладну від 23.02.22 №27.

Суд констатує, що факт наявності лише зареєстрованої продавцем податкової накладної без наявності інших доказів, що можуть додатково підтвердити факт поставки позбавляє суд можливості беззаперечно застосувати принцип вірогідності доказів, а відтак і стверджувати про те, що така поставка і передача товару мала місце у зв`язку з недостатністю поданих для цього доказів.

Відтак за первісним позовом підлягає розрахунку за специфікацією 3% річних на суму боргу в розмірі 25667 грн за період з 18.02.22 до 30.03.22 у зв`язку з простроченням сплати повної вартості другого авансового платежу, що є меншим періодом за визначений позивачем.

3% річних за цей період, за розрахунком суду становить 86,49 грн. Інфляційні за цей період, за розрахунком суду становлять 1155,01 грн. Штраф за прострочення оплати понад 30 днів 5133,4 грн Пеня подвійна облікова ставка 576,63 грн.

Позивач за первісним позовом розраховує також 3% річних, інфляційні, штраф та пеню на суму боргу за специфікацією №10 за прострочення сплати третього авансового платежу яка підлягає розрахунку лише в частині нарахування з 15.03.22 по 30.03.22 на суму 97575,6 грн

3% річних за цей період, за розрахунком суду становить 128,32 грн. Інфляційні за цей період, за розрахунком суду становлять 4390,9 грн. Штраф за прострочення оплати понад 30 днів 0грн. Пеня подвійна облікова ставка 855,46 грн.

Суд звертає увагу сторін на те, що з 27.05.22 у продавця розпочинається прострочення поставки оплаченого за специфікацією №10 товару, оскільки доказів про готовність товару до відвантаження суду не надано (ні окремого повідомлення, ні підписаної сторонами накладної)

Відтак суд констатує, що до стягнення пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ з відповідача за зустрічним позовом за прострочення поставки товару підлягає за період, що встановлений судом з 27.05.2022 по 18.01.2023(кінець періоду заявленого позивачем за зустрічним позовом) виходячи з вартості специфікації №10 851334 грн.

Водночас встановлений судом період, протягом якого може бути нарахована пеня є меншим за період заявлений до стягнення позивачем (з 28.03.22 по 18.01.23) за зустрічним позовом, а відтак у суду відсутні підстави для повного задоволення вимог зі стягнення пені за прострочення поставки товару за специфікацією №10 .

Отже за розрахунком суду розмір пені за вимогами зустрічного позову, виходячи з вартості специфікації №10 851334 грн., за період 27.05.2022 по 18.01.2023 становить 271493,91 грн.

5.11. Розгляд вимог, що стосуються Специфікації №11

Досліджуючи обставини поставки за специфікацією № 11 (на суму 118 152 грн. від 09.12.2021 за рахунком фактурою №СК0000704 від 14.12.2021), слід вказати, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Самоплив діаметром 200 мм 15 м.п; Самоплив діаметром 300 мм 33 м.п.

Вказано, що поставка мала б бути виконана в строк 20 робочих днів з моменту передплати згідно умов договору. Враховуючи, що договором п. 2.4 передбачена 100% передплата, то поставка мала бути здійснена протягом 20 робочих днів з моменту надходження 100% вартості товару визначеного в специфікації.

Повна оплата відбулась відповідно до Платіжної інструкції № 376 від 24.01.2022 на суму 118152 грн з призначенням платежу згідно рах №0000023 від 24.01.22, згідно додатку 11. Відтак, передати товар продавець мав через 20 робочих днів після повної оплати товару, а отже до 21.02.22 включно. Повідомлення про готовність товару до відвантаження не здійснювалось

У матеріалах справи міститься накладна № СК 0000026 від 09.02.22 на всю номенклатуру специфікації (ТТН№9 від 09.02.22).

Щодо поставки за накладною №СК000026, то не дивлячись на обставини, які встановлені в судових засіданнях щодо відсутності оригіналу накладної на оригіналу ТТН№9, за якою вказана накладна разом з товаром були доставлені покупцю, суд констатує, що позивачем подано найбільш вірогідні докази того, що вказана доставка товару разом із товаро-супровідними документами була здійснена продавцем за ТТН №9. При цьому судом враховано відповідь перевізника ТОВ «Оптітрейд груп» на адвокатський запит №01/12 від 01.02.22, податкові накладні № 07 від 09.02.22, №08 від 09.02.22 та №9 від 09.02.22. Номенклатура вказаних податкових накладних відповідає товару, що вказаний у наданих копіях видаткових накладних №СК000024 від 09.02.22, №СК000025 від 09.02.22, №СК-000026 від 09.02.22, за наслідками чого покупець скористався податковим кредитом, оскільки з наданих відповідачем за первісним позовом поясненнь (відповідь на відзив) в комплексі з поданою відповідачем за первісним позовом бухгалтерською довідкою №56 від 16.02.23 вбачається, що вказані податкові накладні були ним зареєстровані, а відтак останній скористався податковим кредитом на вказані суми поставок, що на думку суду є найбільш вірогідними доказами, що підтверджують доводи позивача про факт виконання поставок за вказаними накладними та ТТН№9.

Суд звертає увагу на те, що у відповіді на відзив (а/с 182) покупець визнає факт передачі товару на складі продавця, що мав місце 09.02.2022, позаяк зазначає, що податкова накладна від 09.02.22 №07 була складена та зареєстрована за фактом події передачі товару на складі постачальника згідно п. 3.4 договору за видатковою накладною. Відтак, вбачається, що даним підтверджується факт отримання покупцем товару 09.02.2022., а з огляду на те, що будь-яких доказів отримання товару від позивача 09.02.22 за іншими накладними від 09.02.2022 окрім наданих позивачем за первісним позовом (№СК-000024 від 09.02.2022, №СК-000025 від 09.02.22, №СК000026 від 09.02.22) покупець не надав, при цьому суд враховує власну позицію викладену вище щодо доведеності доставки товару за вказаними накладними за ТТН №9 від 09.02.22.

Єдині поставки, за якими покупець не використовував податковий кредит пов`язані, за його ж довідкою, з поставками, які мали бути здійснені із оформленням податкових накладних №4 від 25.07.22 та №5 від 25.07.22.

З огляду на те, що товар був доставлений згідно ТТН №9 у строк підстави для застосування штрафних санкцій нарахованих за зустрічним позовом відсутні, так само вони є відсутні і у зв`язку з наявними та встановленим судом правом на притримання відвантаження будь-якої продукції в межах договору до моменту погашення всіх існуючих боргів з оплати, яка мала здійснюватись виключно в межах регулювання пункту 2.4 договору.

Суд не вбачає підстав для задоволення вимог первісного позивача в частині, що стосується нарахувань проведених останнім в частині оплат за специфікацією №11.

5.12. Розгляд вимог, що стосуються стягення збитків

Суд вважає за необхідне зупинитися на розгляді вимог зустрічного позову щодо стягнення збитків та наводить окремі положення цивільного законодавства, що застосовуються при розгляді питання щодо можливості покладення на порушника матеріальних збитків. Вбачається, що відшкодування збитків є одним із заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу положень статті 22 ЦК України, а порушення цивільного права, внаслідок якого особі завдано збитки, є підставою для їх відшкодування.

Передусім, суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом вказувалося, що між сторонами укладено єдиний договір поставки від 11.05.2021 № 46/21. Інші договори між сторонами не укладались. Сторона переконана, що не виконавши своїх зобов`язань з монтажу постачальник фактично передав набір певних деталей, які фактично не відповідають меті укладення між сторонами договору та унеможливлюють використання обладнання у господарській діяльності.

Судом досліджено надані до зустрічного позову копії певних технічних завдань, що підписані сторонами. Суд встановив, що в цих документах дійсно визначено строки виготовлення та монтажу обладнання.

Отож, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового, додаткового. Для застосування заходів цивільно-правової відповідальності необхідний склад цивільного правопорушення.

Збитками відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)(неодержані доходи).

В силу частини 3 статті 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Нормою частини 2 статті 224 ГК України визначено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.03.2021 у справі № 922/1742/20).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (аналогічну правову позицію викладену у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2020 у справі №904/3189/19, від 10.12.2018 у справі №902/320/17).

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється поза межами конкретного випадку, і, відповідно, поза межами юридично значимого зв`язку. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Разом з тим, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.

Відтак, суд зазначає, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків та їх розмір. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення зобов`язань.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отож, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства та наведені судом висновки на позивача покладається обов`язок довести суду згідно зі статтею 74 ГПК України наступне:

по-перше факт заподіяння йому збитків;

по-друге наявність протиправної поведінки (діяльності або бездіяльності) особи, яка завдала збитки;

по-третє вину заподіювача збитків;

по-четверте причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками;

по-п`яте розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань;

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд констатує, що договором № 46/21 не визначено порядку та обов`язків постачальника з монтажу обладнання. Предметом договору поставки відповідно до пункту 1.1 виступає виготовлення та відвантаження продукції, а не монтаж обладнання, що постачається. До суду не надано доказів змінення умов договору, які б дали суду підстави вважати, що такий договір набув особливостей договору підряду.

Договором № 46/21 не визначено наявності у постачальника обов`язків таких як монтаж обладнання так і не визначено права покупця вимагати виконання такого зобов`язання. Договір містить положення щодо порядку розрахунків (розділ 2), умов поставки (розділ 3) та умов приймання продукції (розділ 4).

Однак, суд при розгляді цієї вимоги вважає за необхідне зосередити увагу сторін на умовах розділу 5 договору поставки Гарантії.

Відповідно до пункту 5.1 постачальник встановлює на продукцію гарантійний термін, який в свою чергу задля його застосування відсилає на необхідність належного зберігання, транспортування, монтажу і експлуатації продукції покупцем.

У разі виявлення недоліків продукції саме покупець зобов`язаний повідомити постачальника у письмовій формі та викликати представника для фіксації таких недолків, про що вказано у пункті 5.3 договору.

Суд наголошує, що відповідно до пункту 5.5 при виявленні недоліків або поломок, що сталися з вини постачальника в період дії гарантійних зобов`язань, постачальник зобов`язаний усунути їх за свій рахунок в узгоджений термін. Також, за погодженям сторін, покупець може за рахунок Постачальника самостійно усунути вказані недоліки або поломки. Жодні виплати і компенсації (включаючи «за моральний збиток», «упущену вигоду» і тому подібне) не відшкодовуються. В силу пункту 5.6 постачальник не несе відповідальності за умовами договору за будь-які види збитків.

Співставляючи обладнання, що мало би бути поставлене за наданими до суду специфікаціями (що є додатками до договору), а також обладнання, що визначене у технічних завданнях (які не передбачені умовами договору) суд зазначає, що номенклатура товарів не співпадає між собою. Отож, строків монатажу саме обладнання, яке мало поставлятися за специфікаціями до договору № 46/21 сторонами не наведено та не погоджено.

У технічних завданнях також відсутнє посилання на договір № 46/21 поставки продукції що додатково свідчить про відсутність співвідношення з цим договором, на чому наполягав позивач за зустрічним позовом, в той час, як специфікації, що були предметом дослідження мають чітку прив`язку до договору № 46/21 від 11.05.2021.

Іншого окремого договору, що б передбачав умови, порядок, вимоги, особу-виконавця монтажу обладнання до суду позивачем за зустрічним позовом не надано. Договір, що поданий долучений до справи, за переконанням суду, містить всі ознаки договору поставки що наведені у статтях 265-267 ГК України, 712 ЦК України. Водночас, за своїм змістом наданий до суду договір не передбачає монатажу, не має таких умов, які б визначали виконання робіт та не може вважатися договором підряду у відповідності до положень глави 61 ЦК України, оскільки в зазначеному договорі не неведено конкретники, щодо того, які саме монтажні роботи мають виконуватися щодо певного обладання (відсутній предмет договору підряду), не визначено ціни робіт (ст. 843 ЦК України), строків виконання робіт (ст. 846 ЦК України), порядку оплати робіт (ст. 854 ЦК України) умов щодо якості виконання робіт (ст. 857 ЦК України), гарантій якості робіт (ст. 859 ЦК України) чи відсилок до певних технічних завдань або інших додатків, які можуть уточнюювати умови виконання робіт. Відтак, ані постачальник не наділений правами та обов`язками підрядника, ані покупець не наділений правами та обов`язками замовника робіт з монтажу.

Згідно частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Суд констатує, що подані позивачем за зустрічним позовом технічні завдання жодним чином не стосуються правовідносин в межах договору № 46/21, та можуть свідчити лише про існування певних правовідносин, які не мали наслідком укладення певного договору на монтажні роботи, позаяк, він не поданий до суду.

Судом не встановлено наявність вини постачальника також з огляду на положення пунктів 3.5, 6.6 договору, що породжує у позивача право притримати постачання продукції у разі порушення покупцем строків оплати. Як зазначено вище, судом встановлено,що за покупцем обліковувалось прострочення оплати починаючи з виконання зобов`язань за першою специфікацією.

Отож, перед судом не доведено належними доказами обставину невиконання постачальником обов`язків в межах договору №46/21 від 11.05.21 щодо монтажу обладнання, оскільки вказаний договір не встановлює умов за якими у відповідача за зустрічним позовом виникало б таке зобов`язання, а відтак, відсутній один з елементів цивільно правової відповідальності протиправної поведінки, в цьому випадку бездіяльності, в контексті виконання умов договору № 46/21, позаяк порушення строків поставки обладання зумовлене насамперед недобросовісними діями покупця в частині систематичних недоплат за поставку продукції, що породила у покупця легітимізацію права притримувати відвантаження, виготовлення та передачу продукції для стимулювання покупця виконати грошові зобов`язання у повному обсязі, що безпосередньо корелюється з положеннями частини 3 статті 538 ЦК України та пунктів 3.5, 6.6 договору.

Відтак, відсутні будь-які причинно наслідкові зв`язки між бездіяльністю позивача за первісним позовом та наслідками, які в результаті цього сталися, як і відсутня сама протиправна бездіяльність чи протиправні дії. Позивач за зустрічним позовом належним чином не обґрунтував та не довів вказану обставину перед судом.

Зважаючи на це, суд не вбачає жодних підстав для стягнення збитків ані в заявленому розмірі, ані в меншому розмірі тому об`єм збитків судом не досліджується в тому форматі, в якому б мав би досліджуватися при наявності підстав вважати, що такі збитки дійсно стали наслідком протиправної поведінки постачальника та з вини постачальника, який би набув обов`язків підрядника.

6. Підсумки розгляду справи

Суд зазначає, що в силу положень частини першої статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За наслідками дослідження судом всіх обставин справи, розгляду вимог первісного та зустрічного позову, суд вважає за необхідне підсумувати наступне.

Тож суд зазначає суму, що підлягає стягненню за первісним позовом. Така сума включає в себе наступні позиції.

Основний борг за всіма специфікаціями за розрахунком суду становить суму більшу ніж позивач просить у своїх вимогах. Відтак в цій частині вимога сторони позивача за первісним позовом підлягає повному задоволенню у розмірі 13136122,80 грн.

Три відсотки річних за спірний період, за розрахунком суду становить 426617,26 грн. Оскільки позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача 428061,35 грн, то зазначена вимога підлягає частковому задоволенню.

Інфляційні за спірний період, за розрахунком суду становлять 3604872,43 грн. (В той же час позивач за первісним позовом заявляв до стягнення меншу суму 3491798,25 грн. Відтак задоволенню підлягає весь обсяг вимог в цій частині.

Штраф за прострочення оплати понад 30 днів за розрахунками суду становить 2703424,52 грн. Оскільки позивач заявляв до стягненню суму, що перевищує суму, яка розрахована судом (2717807,28 грн), то така вимога підлягає частковому задоволення в обсязі, що підтверджено перед судом.

Пеня у розмірі подвійної облікової ставки за розрахунком суду становить 4852 445,83 грн. Оскільки позивач заявляв до стягнення більшу суму (4860974,59 грн), то така вимога підлягає частковому задоволенню.

В силу частини десятої статті 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Суд зазначає, що зазначена стаття не надає суду повноважень у рішенні визначати про нарахування до моменту виконання інфляційного збільшення боргу, а відтак, відсутні підстави для задоволення такої вимоги позивача за первісним позовом.

В той же час, враховуючи дійсність прострочення виконання відповідачем своїх обов`язків за договором, суд вважає за можливе скористатися наведеними положеннями статті 238 ГПК України та за заявою позивача визначити нарахування до моменту виконання рішення пені та відсотків за формулою, що буде наведена у резолютивній частині рішення.

В частині 10 статті 238 ГПК України також закріплено, що остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Щодо зустрічного позову, слід вказати, що за розрахунком суду розмір пені, за прострочення поставки товару за спірний період становить 358281,99 грн. Оскільки сторона заявляла суму, що є більшою ніж та, що доведена перед судом (5641622,01 грн) позовна вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Завершуючи розгляд позовних вимог, що заявлялися в межах підписаних між сторонами специфікацій, суд вчергове наголошує, що при дослідженні судом обставин укладення між сторонами специфікацій, узгодження умов, строків, об`ємів та вартості поставок обладнання щодо окремих партій продукції, так і в цілому за цим договором, мало місце прострочення оплати поставленого товару починаючи з першої укладеної між сторонами специфікації.

Суд окремо вже акцентував увагу сторін у цьому рішенні на положеннях пункту 3.5 договору та ЦК України щодо зустрічного виконання зобов`язань, зокрема статті 538 ЦК України (норми що підлягають застосуванню під час розгляду цього спору в більшій мірі процитовані у розділі 4 рішення), проте, вважає за необхідне, задля більш чіткого доведення до учасників справи мотивів прийняття рішення у цих підсумкових висновках, що стосуються всіх правовідносин сторін, зауважити наступне. Згідно умов договору право не відвантажувати продукцію за наявності заборгованості за договором виникає у продавця не щодо якоїсь конкретної специфікації, а в межах права не відвантажувати та притримувати будь-яку продукцію в межах всього договору до моменту погашення будь-якого боргу, що виник за договором.

Не дивлячись на факти наявних неоплат, продавець зі свого боку здійснював всі необхідні дії для виконання умов договору та передавав не повністю оплачений товар покупцю відповідно до укладених між ними специфікацій, що вказує на добросовісні дії продавця, на відміну від дій покупця. Порушення строків поставки продукції, за переконаннями суду, зумовлене насамперед недобросовісними діями покупця в частині систематичних недоплат за поставку продукції, що породила у покупця легітимізацію права притримувати відвантаження, виготовлення та передачу продукції для стимулювання покупця виконати грошові зобов`язання у повному обсязі, що безпосередньо корелюється з положеннями частини 3 статті 538 ЦК України та пунктів 3.5, 6.6 договору.

Також, як вже вказано вище, позивач за зустрічним позовом просив стягнути збитки в розмірі 11796759,07 грн, підстави у задоволенні яких, на думку суду, відсутні. Мотиви відмови вичерпно наведені судом вище.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати відповідно до статті 123 ГПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу та інших витрат, що пов`язані з вчиненням сторонами необхідних процесуальних дій. За змістом статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При перевірці остаточного розміру судового збору, що може бути відшкодованим, у нарадчій кімнаті судом встановлено обставину недоплати позивачем за первісним позовом судового збору, і як наслідок відсутність підстав для задоволення клопотання позивача, що заявлене у заяві про зменшення позовних вимог про повернення частини судового збору.

Враховуючи обставину недоотримання у Дерджавний бюджет України частини судового збору, що підлягав сплаті за подання первісної позовної заяви суд вважає за можливе стягнути з відповідача за первісним позовом на користь Державного Бюджету України 66989,09 грн судового збору, що був недоплачений позивачем при поданні позову та є різницею між розміром судового збору від суми задоволених позовних вимог та сумою судового збору, що підлягає сплаті за заявлені вимоги.

Решта судового збору у пропорційному співвідношенні до задоволених вимог стягується на користь позивача за первісним позовом. Сума судового збору, що сплачена за зустрічним позовом також підлягає відшкодуванню на користь позивача за зустрічним позовом за рахунок відповідача за зустрічним позовом у пропорційному співвідношенні.

Згідно з положеннями ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Між тим, частинами 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Розглядаючи питання щодо відшкодування витрат позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом), суд дослідив надані представником сторони докази та взяв до увагу в першу чергу заяву від 31.03.2023 (вх. № 692423 від 10.04.2023) про остаточний розмір судових витрат, з долученими до неї доказами, зокрема договором про правничу допомогу № 1 від 05.01.2023 та випискою про зарахування коштів на рахунок. Судом встановлено, що гонорар за надану у справі № 911/2567/22 (про що міститься відсилка у пункті 1.1 договору) становить 200000,00 грн (відповідно до пункту 2.1 договору).

На виконання пункту 2.2 договору було сплачено частину суми у розмірі 150000,00, що підтверджується наданою до суду випискою з банку.

Суд приймає надані стороною докази та у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог на 2,05 % стягує на користь сторони 4100,00 грн витрат на правничу допомогу, які мають бути відшкодовані відповідачем за зустрічним позовом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку статті 81 ГПК України сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

1.1 Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім „Фінпром» (08600, Київська обл., місто Васильків, вулиця Гоголя, будинок 26, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод елеваторного обладнання „Сокол» (61013, Харківська обл., місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 111, код ЄДРПОУ 309912,80 грн основного боргу за договором поставки продукції № 46/21 від 11.05.2021, 426617,26 грн трьох відсотків річних, 3491798,25 грн інфляційних втрат, 1892397,16 грн штрафу за прострочення оплати понад 30 днів, 3396712,08 грн пені та 302167,04 грн витрат зі сплати судового збору.

1.2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім „Фінпром» (08600, Київська обл., місто Васильків, вулиця Гоголя, будинок 26, ) на користь Державного Бюджету України 66989,09 грн судового збору, що був недоплачений позивачем при поданні позову та є різницею між розміром судового збору від суми задоволених позовних вимог та сумою судового збору, що підлягає сплаті за заявлені вимоги.

1.3. Нараховувати до моменту виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Фінпром» (08600, Київська обл., місто Васильків, вулиця Гоголя, будинок 26, ) рішення суду в частині основного боргу:

- пеню за формулою: пеня = С x 2УСД x Д : 100 (де С - сума заборгованості за період, 2УСД - подвійна облікова ставка НБУ, Д - кількість днів прострочення);

- три відсотки річних за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100 (де С сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення).

В решті позовних вимог за первісним позовом відмовити.

2. Зустрічний позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод елеваторного обладнання „Сокол» (61013, Харківська обл., місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 111, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім „Фінпром» (08600, Київська обл., місто Васильків, вулиця Гоголя, будинок 26, ) 358281,99 грн пені за прострочення поставки товару за договором поставки продукції № 46/21 від 11.05.2021 та 5374,23 грн витрат зі сплати судового збору, а також 4100,00 витрат на правову допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 29.06.2023.

Суддя А.Ф. Черногуз