ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 червня 2023 року Справа № 903/194/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняк А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк Укргазбанк

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Віра

про стягнення 235296,65 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з.

У зв`язку з неявкою сторін, запис розгляду судової справи не здійснювався, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк Укргазбанк звернулося до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Віра про стягнення 235296,65 грн, з них 227367,34 грн прострочена заборгованість за кредитом, 7924,91 грн прострочена заборгованість за процентами, 3,67 грн пені за несвоєчасне погашення процентів, 0,41 грн 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, 0,32 грн інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів.

При обґрунтуванні позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 1120/2019/ВолОД-МСБ від 09.10.2019 про приєднання до Правил надання кредиту об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків та житлово-будівельним кооперативам в АБ Укргазбанк в частині обов`язку щоквартально спрямовувати надходження на свої рахунки, відкриті в банку, в обсягах не менше 50% всіх своїх безготівкових розрахунків та своєчасної оплати відсотків за користування кредитом.

Ухвалою суду від 27.02.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.03.2023, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу відповідь на відзив.

17.03.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відзив на позовну заяву в якому вказує, що частково не погоджується з наведеними у позовній заяві обставинами та правовими підставами позову. При цьому вказує, що дійсно в період з березня 2022 року по листопад 2022 було допущено порушення по сплаті процентів визначених договором, дане порушення було допущено у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації та накладенням арештів виконавчою службою на всі рахунки ОСББ. З метою врегулювання даної ситуації ОСББ проводили переговори з баком з метою реструктуризації заборгованості, однак такі пропозиції були відхилені. Зазначає, що на даний час у ОСББ відсутня фінансова можливість повернути відразу всю суму боргу по кредиту. Даний відзив з додатками приєднано до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21.03.2023 оголошено перерву до 04.04.2023.

04.04.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи. Дане клопотання з додатками приєднано до матеріалів справи.

В судовому засіданні 04.04.2023, враховуючи строки підготовчого провадження, ухвалив на місці продовжити строк підготовчого провадження до 27.05.2023 та оголосити в судовому засіданні перерву до 03.05.2023.

10.04.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відповідь на відзив в якій вказує, що не визнає заперечення відповідача проти позову, які наведені у відзиві, оскільки ці заперечення є надуманими, безпідставними і необґрунтованими. Дана відповідь на відзив з додатками приєднана до матеріалів справи.

03.05.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про відкладення підготовчого засідання з метою надання можливості сторонам мирно врегулювати спір.

Ухвалою суду від 03.05.2023 повідомлено сторін про те, що підготовче засідання відбудеться 16.05.2023.

16.05.2023 відповідач через систему Електронний суд подав клопотання про проведення підготовчого засідання без участі його представника. Також вказав, що на даний час триває робота з мешканцями щодо укладення мирової угоди. Дане клопотання приєднано до матеріалів справи.

В судовому засіданні 16.05.2023, беручи до уваги викладене, строки розгляду справи, суд ухвалив на місці закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 29.05.2023.

Ухвалою суду від 16.05.2023 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 29.05.2023.

Ухвалою суду від 29.05.2023 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 21.06.2023.

21.06.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити повністю. Дана заява приєднана до матеріалів справи.

Відповідач в судове засідання 21.06.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

09.10.2019 між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» (кредитор, банк) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку Віра (позичальник) укладено договір № 1120/2019/ВолОД-МСБ про приєднання до Правил надання кредиту об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків та житлово-будівельним кооперативам в АБ "Укргазбанк" (далі - договір), у відповідності до умов якого ОСББ "Віра" (позичальник) у зв`язку з приєднанням до Правил надання кредиту на умовах об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків та житлово-будівельним кооперативам в АБ "Укргазбанк" у повному обсязі акцептувало Правила надання кредиту об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків та житлово-будівельним кооперативам в АБ "Укргазбанк" (оферту, що розміщена на сайті: http: //www.ukrgasbank.com) (далі - Правила), з якими позичальник ознайомився, погодився та зобов`язався виконувати.

Умовами договору встановлено загальний ліміт кредитної лінії, яка відкривається з 09.10.2019 по 08.010.2029, в розмірі 709927,20 грн; позичальник погашає кредит у строки дії ліміту відповідного періоду та в сумі перевищення фактичної заборгованості по кредиту цього періоду над лімітом кредитної лінії наступного періоду, відповідно до Графіку зменшення ліміту кредитування (Додаток № 1 до договору про приєднання) (п.п. 1, 2 договору).

Цільове використання (мета) кредитних коштів: придбання обладнання і матеріалів для проведення робіт з теплоізоляції (термомодернізації) зовнішніх стін житлового будинку, оплата відповідних робіт з теплоізоляції (термомодернізації) зовнішніх стін, що відповідає підпункту 20 пункту 2 додатку 2 до Державної цільової економічної програми енергоефективності і розвитку сфери виробництва енергоносіїв з відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010-2020 роки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2010 № 243 та відповідно до Програми відшкодування частини суми кредитів ОСББ та ЖБК міста Луцька, залучених на впровадження в будинках енергоефективних заходів на 2018-2020 роки, затвердженої рішенням Луцької міської ради Волинської області від 15.12.2017 № 35/10 (п. 4 договору).

У відповідності до п. 5 договору за користування кредитом, в межах строку кредитування, визначеного п. 2 цього договору про приєднання, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами з врахуванням встановленого графіку зменшення ліміту кредитної лінії за договором про приєднання (строкова заборгованість), базова процентна ставка за користування кредитними коштами (далі - базова процента ставка) встановлюється в розмірі 17,50 % річних.

За користування кредитними коштами, що не повернуті в строки/терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) у т.ч. у строки, визначені в графіку зменшення ліміту кредитної лінії за цим договором, та /або відповідно до умов дострокового погашення кредиту, встановлених внаслідок застосування банком вимоги дострокового повного або часткового виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, процентна ставка встановлюється у розмірі, визначеному в п. 5 договору, збільшеного на 5,0 % процентних пункти (п. 6 договору).

Відповідно до п.7 договору сторони визначили, що позичальник зобов`язується протягом 3-х місяців з дати укладання цього договору про приєднання забезпечити щоквартальне спрямування надходжень на свої рахунки, відкриті в банку, в обсягах не менше 50 % (п`ятдесяти) процентів всіх своїх безготівкових розрахунків (з врахуванням перерахувань з інших банків).

Тарифи на кредитні операції наведені у Додатку 2 до цього договору про приєднання (п.9 договору).

Інші умови надання кредитних коштів не передбачені цим договором про приєднання регулюються положеннями Правил надання кредиту об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків та житлово-будівельним кооперативам в АБ «Укргазбанк».

Згідно п.2.8 правил проценти за користування кредитними коштами сплачуються позичальником щомісячно, не пізніше 20- го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано кредит відповідно до п.2 договору про приєднання, в день повного погашення заборгованості по кредиту, в день повного дострокового погашення заборгованості по кредиту або в день зазначений в письмовому повідомленні банку про дострокове розірвання договору про надання кредиту, на рахунок вказаний в п. 12 договору про приєднання. У разі якщо останній день для сплати (погашення) процентів за користування кредитними коштами припадає на вихідний або святковий день, то така сплата здійснюється у день, що передує такому вихідному або святковому дню. Проценти за користування кредитними коштами сплачуються з урахуванням положень п.2.10 цих Правил. У разі ненадходження платежів від позичальника в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами у встановлені цими Правилами строки, суми непогашених у строк процентів за користування кредитними коштами визнаються простроченими та наступного банківського дня перераховуються на рахунки з обліку простроченої заборгованості. Банк, починаючи з дня виникнення такої заборгованості, може скористатися правом на договірне списання цієї суми з поточних рахунків позичальника, відкритих в банку, в порядку, визначеному в п. 2.13. цих Правил.

Пунктом 4.3. Правил передбачено, що за порушення визначених в цьому договорі строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, комісій позичальник зобов`язаний сплатити банку неустойку (пеню), яка обчислюється від суми простроченої фактичної заборгованості, у розмірі подвійної облікової стайки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня.

Відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору №1120/2019/ВолОД-МСБ від 09.10.2019 сторони погодили графік зменшення ліміту кредитування, який було підписано сторонами та скріплено печатками.

10.01.2020 між сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору, якою сторони змінили графік зменшення ліміту кредитування (а.с.19-20).

На виконання умов договору банком надано ОСББ "Віра" кредитні кошти у межах установленого договором ліміту в загальній сумі 709927,20 грн, що підтверджується виписками з рахунку відповідача за період 09.10.2019-28.12.2022 (а.с.96-108).

Згідно цих же документів ОСББ "Віра" використано надані йому банком кредитні кошти в сумі 709927,20 грн, проте не здійснено у повному обсязі повернення кредитних коштів у передбачені договором строки, внаслідок чого на даний час за відповідачем обліковується прострочена заборгованість за кредитом у сумі 227367,34 грн та прострочена заборгованість по процентах у сумі 7924,91 грн.

Згідно з пунктом 5.5 правил у випадку невиконання позичальником вимог, зазначених у пункті 7 договору про приєднання, банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій та штрафних санкцій.

Підпунктом 3.3.3 пункту 3.3 правил передбачено, що банк має право відмовитися від надання позичальнику кредитних коштів за договором про надання кредиту частково або в повному обсязі, а також вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по договору про надання кредиту, включаючи нараховані проценти за користування кредитними коштами, комісії та штрафні санкції, якщо відбулася та триває хоча б одна з наступних подій, зокрема: позичальник не виконав у строк свої зобов`язання по поверненню кредиту (його частини), в тому числі достроковому, та/або сплаті процентів, комісій, штрафних санкцій, передбачених договором про надання кредиту; пред`явлення банком або іншою особою вимоги про дострокове погашення інших кредитів та/або боргових зобов`язань в повному обсязі, наданого(их) на підставі будь-якого іншого кредитного договору, укладеного з позичальником; виникли будь-які обставини, або наявна оперативна інформація, які явно свідчать про те, що наданий позичальникові кредит не буде повернений своєчасно.

Позивач зазначив, що на підставі п.п. 3.3.3 п. 3.3 та п. 5.5 правил надіслав на адресу відповідача лист-вимогу № 172/23536/2022 від 05.10.2022 про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 242011,86 грн, однак вказана вимога залишилася відповідачем без виконання. Докази надіслання позивачем такої вимоги на адресу відповідача чи відповідно її отримання, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником /учасниками/ відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт /зобов`язана сторона, у тому числі боржник/ зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта /виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо/, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт /управнена сторона, у тому числі кредитор/ має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст.174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч.2 ст.1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно з п.7.1.2 ст.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п.1.19-1 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» меморіальний ордер це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та нормативно-правових актів Національного банку України.

У главі 5 Положення № 254 інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.

Отже виписка з особового рахунка клієнта банку (банківська виписка з рахунку позичальника) може слугувати документом, що підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Ураховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач не виконав свої грошові зобов`язання за договором щодо своєчасного та у повному обсязі повернення кредитних коштів та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого Банк обґрунтовано вимагає дострокового повернення кредиту та процентів за користування кредитом на підставі підпункту 3.3.3 пункту 3.3 правил.

Поданий позивачем розрахунок заборгованості з повернення кредитних коштів та за користування ними процентів суд визнає правильним та таким, що здійснений у відповідності до погоджених сторонами умов договору.

Відповідач контррозрахунку здійснених нарахувань суду не надав.

Отже, вимоги банку про стягнення з ОСББ "Віра" простроченої заборгованості за кредитом у сумі 227367,34 грн та простроченої заборгованості по процентах у сумі 7924,91 грн підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем, відповідно до поданого розрахунку за період з 21.01.2020 по 27.01.2020 (7 днів) на суму 709,93 грн нараховано відповідачу 0,32 грн інфляційних втрат та 0,41 грн 3% річних.

Відповідач контррозрахунку здійснених нарахувань суду не надав.

Тому, перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку, що позивачем невірно визначено період прострочення, оскільки згідно розрахунку заборгованості(надав позивач) відповідачем 22.01.2020 було сплачено 709,93 грн відсотків за грудень 2019, а тому період прострочення(враховуючи, що строк плати згідно п.2.8 правил до 20 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом) становить один день (21.01.2020) і до стягнення підлягає 0,06 грн 3% річних, у стягненні 0,35 грн 3% річних слід відмовити через безпідставність.

Щодо інфляційних втрат, то в цій частині позову слід відмовити виходячи з такого.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Враховуючи, що відповідач допустив прострочення в один день 21.01.2020 на суму 709,93 грн, що становить менше півмісяця, а за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується, тому в даній частині позову слід відмовити через безпідставність.

Щодо стягнення пені за період з 21.01.2020 по 27.01.2020 (7 днів) на суму 709,93 грн, суд зазначає таке.

Пунктом 4.3. Правил передбачено, що за порушення визначених в цьому договорі строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, комісій позичальник зобов`язаний сплатити банку неустойку (пеню), яка обчислюється від суми простроченої фактичної заборгованості, у розмірі подвійної облікової стайки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня.

В силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статей 1 і 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань або за затримку грошових надходжень на рахунок клієнта банку - одержувача грошових коштів, яку нараховано та не сплачено на день набрання чинності цим Законом, розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Отже, підставами для нарахування пені є, по-перше, прострочення у виконанні грошового зобов`язання, яке допустив боржник, по-друге встановлення конкретного розміру відповідної санкції договором або чинним законодавством.

Позивачем, відповідно до поданого розрахунку нараховано відповідачу пеню за період з 21.01.2020 по 27.01.2020 (7 днів) в сумі 3,67 грн, проте, перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку, що позивачем невірно визначено період прострочення, оскільки згідно розрахунку заборгованості(надав позивач) відповідачем 22.01.2020 було сплачено 709,93 грн відсотків за грудень 2019, а тому період прострочення(враховуючи, що строк плати згідно п.2.8 правил до 20 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом) становить один день (21.01.2020) і до стягнення підлягає 0,52 грн пені, в стягненні 3,15 грн пені слід відмовити через безпідставність.

Щодо заперечень відповідача, зокрема, з посиланням на ту обставину що Торгово-промисловою палатою України визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, суд зазначає таке.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р. №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Це означає, що війна є форс-мажором, тобто обставиною непереборної сили, яка звільняє від відповідальності у випадку несвоєчасної сплати за комунальні послуги.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021р. у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Однак в матеріалах справи немає ані доказів письмового повідомлення відповідачем позивача про форс-мажорні обставини, а ні доказів засвідчення Торгово-промисловою палатою України для ОСББ Віра за його зверненням введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання останнім зобов`язань за договором від 09.10.2019 № 1120/2019/ВолОД-МСБ.

Щодо сумнівів відповідача відносно суми заборгованості, то суд відхиляє дані твердження як необґрунтовані, а виписки з особових рахунків відповідача, відкритих позивачем для здійснення обліку платежів за відповідним кредитним договором, повністю підтверджують інформацію, зазначену в розрахунку заборгованості, який додається до позовної заяви, що свідчить про правильність заявлених позивачем до стягнення грошових сум у позовній заяві.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 235292,83 грн, з них 227367,34 грн прострочена заборгованість за кредитом, 7924,91 грн прострочена заборгованість за процентами, 0,52 грн пені за несвоєчасне погашення процентів, 0,06 грн 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, у позові про стягнення 3,82 грн, з них 0,32 грн інфляційних втрат, 3,15 грн пені, 0,35 грн відсотків річних відмовити.

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в іншій частині 0,06 грн залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Віра (проспект Відродження,47, м.Луцьк, Волинська область, 43024, ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк Укргазбанк (вулиця Єреванська,1, м.Київ, 03087, ) 235292,83 грн (двісті тридцять п`ять тисяч двісті дев`яносто дві гривень 83 коп.), з них 227367,34 грн прострочена заборгованість за кредитом, 7924,91 грн прострочена заборгованість за процентами, 0,52 грн пені за несвоєчасне погашення процентів, 0,06 грн 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, а також 3529,39 грн (три тисячі п`ятсот двадцять дев`ять гривень 39 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. У позові про стягнення 3,82 грн, з них 0,32 грн інфляційних втрат, 3,15 грн пені, 0,35 грн відсотків річних відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

27.06.2023.

Суддя А. С. Вороняк