ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023м. ХарківСправа № 5023/2756/11 (922/336/20)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків
до Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин", м. Харків
про стягнення коштів, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі
за участю представників сторін:

позивача Нартова Т.А., особисто, Ястребова Є.Б., адвокат, дов. від 03.01.2023 року

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа ОСОБА_1 , м. Харків звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин", м. Харків, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 200 000,00 грн; визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 та поновити ОСОБА_1 на роботі в ДП "Харківський завод шампанських вин"; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати в сумі 23522,65 грн та стягнуто з державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" на користь державного бюджету України 2270,00 грн судового збору.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 02 серпня 2022 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення; рішення Господарського суду Харківської області від 21 жовтня 2021 року у справі №5023/2756/11 (922/336/20) залишено без змін.

Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 жовтня 2022 року касаційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Господарського суду Харківської області від 21 жовтня 2021 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 02 серпня 2022 року у справі № 5023/2756/11(922/336/20) скасовано; справу № 5023/2756/11(922/336/20) направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 грудня 2022 року визначено склад суду для розгляду даної справи - суддя Хотенець П.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13 грудня 2022 року ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; почато у справі 5023/2756/11 (922/336/20) підготовче провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 09 січня 2023 року о 12:20 годин.

Протокольною ухвалою суду від 09 січня 2023 року, на підставі статтей 177, 181, пункту 3 частини 2 статті 183, статті 232 Господарського процесуального кодексу України відкладено підготовче засідання на 25 січня 2023 року о 12:20 годин.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 січня 2023 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 15 березня 2023 року та підготовче засідання відкладено на 21 лютого 2023 року о 11:30 годин.

Протокольною ухвалою суду від 21 лютого 2023 року, на підставі статтей 177, 181, пункту 3 частини 2 статті 183, статті 232 Господарського процесуального кодексу України відкладено підготовче засідання на 14 березня 2023 року о 14:30 годин.

Протокольною ухвалою суду від 14 березня 2023 року, на підставі статтей 177, 181, пункту 3 частини 2 статті 183, статті 232 Господарського процесуального кодексу України відкладено підготовче засідання на 04 квітня 2023 року о 12:00 годин.

04 квітня 2023 року через систему Електронний суд, представником Фізичної особи ОСОБА_1 подано заяву (вхідний № 8105) про поновлення строків пропущеного строку позовної давності, що подається одночасно з позовною заявою. Суд долучає її до матеріалів справи.

04 квітня 2023 року через систему Електронний суд, представником Фізичної особи ОСОБА_1 подано клопотання (вхідний № 8121) про доручення доказів, яке суд задовольняє та долучає надані докази до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 04 квітня 2023 року, на підставі статтей 177, 181, пункту 3 частини 2 статті 183, статті 232 Господарського процесуального кодексу України відкладено підготовче засідання на 19 квітня 2023 року о 14:20 годин.

Протокольною ухвалою суду від 19 квітня 2023 року, на підставі пункту 3 частини 2 статті 185, статті 232 Господарського процесуального кодексу України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 квітня 2023 року о 14:20 годин.

Протокольною ухвалою суду від 27 квітня 2023 року на підставі частини 2 статті 216, статті 232 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву у судовому засіданні до "23 травня 2023 року о 13 годин.

Протокольною ухвалою суду від 23 травня 2023 року на підставі частини 2 статті 216, статті 232 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву у судовому засіданні до 31 травня 2023 року о 14 годин.

Протокольною ухвалою суду від 31 травня 2023 року на підставі частини 2 статті 216, статті 232 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву у судовому засіданні до 08 червня 2023 року о 14:20 годин.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні підтримують заявлені позовні вимоги та просять їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, на адресу суду повернулись ухвала про призначення справи до розгляду від 13 грудня 2022 року з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за місцезнаходженням.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений судом про розгляд спору за його участю. При цьому, неотримання адресатом кореспонденції від судового органу є суб`єктивною поведінкою здійснення стороною своїх процесуальних прав, що не може вважатися поважною причиною, яка перешкоджала відповідачу подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.

В той же час, відповідач не був позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалою Господарського суду Харківської області та визначеними у ній датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.

Враховуючи, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення повноважного представника позивача та позивача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 працювала на Державному підприємстві "Харківський завод шампанських вин".

28 травня 2014 року ОСОБА_1 переведена в бродильне відділення цеху розливу алкогольної продукції приготувачем шампанського, що підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу №152-К від 19 жовтня 2018 року звільнено приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції ОСОБА_1 з 22 жовтня 2018 року за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (у зв`язку з скороченням штатів та чисельності).

За твердженнями позивача заборгованість підприємства відповідача по виплаті заробітної плати станом на день подачі позову складає 200 000,00 грн, однак, жодних доказів на підтвердження саме такої суми заборгованості позивачем не надано, зокрема, не вказано період виникнення заборгованості, не надано жодного розрахунку, розрахункових листків, відомостей з Пенсійного фонду або органу податкової служби тощо.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі станом на 22 жовтня 2018 року у розмірі 200 000,00 грн необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, суд зазначає наступне.

Позивач посилається на те, що їй достеменно не було відомо про її звільнення, оскільки відповідач не вручив їй наказ про звільнення, на письмові звернення Державним підприємством "Харківський завод шампанських вин" також не була видана копія наказу, відповідний запис про звільнення в трудовій книжці також не було зроблено. Позивач також посилається на те, що відповідач при її звільненні порушив статтю 49-2 Кодексу законів про працю України, не запропонувавши їй для працевлаштування всі наявні вакантні посади на підприємстві.

Позивач зазначає, що в наказі про зміну в організації виробництва від 27 липня 2018 року не передбачено скорочення одиниці приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції.

До матеріалів справи надано копію наказу Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" № 47-П від 27 липня 2018 року "Про внесення змін в структуру та штатний розпис", яким, зокрема, скорочено посаду та чисельність цеху розливу алкогольної продукції, а саме : оператор лінії в виробництві харчової продукції - 3 одиниці, оператор автоматичних та полуавтоматичних ліній та установок - 1 одиниця, ліфтер - 1 одиниця, апаратник виробництва шампанського біохімічного відділення - 1 одиниця.

Всього по цеху розливу алкогольної продукції скорочено чисельність працюючих на 6 одиниць.

Згідно службової записки начальника цеху розливу алкогольної продукції запропоновано згідно наказу № 47-П від 27 липня 2018 року скоротити: ОСОБА_2 - ліфтер, ОСОБА_3 - оператор автоматичних та полуавтоматичних ліній та установок, ОСОБА_4 - оператор лінії в виробництві харчової продукції, ОСОБА_5 - оператор лінії в виробництві харчової продукції, ОСОБА_6 - апаратник виробництва шампанського, ОСОБА_1 - приготувач шампанського.

Тобто, в наказі № 47-П від 27 липня 2018 року передбачено скорочення 3 одиниць оператора лінії в виробництві харчової продукції та не передбачено скорочення посади приготувача шампанського, однак, в службовій записці начальника цеху розливної продукції відповідача запропоновано до скорочення дві людини з посади оператора лінії в виробництві харчової продукції та ОСОБА_1 , яка працювала приготувачем шампанського, а не оператором лінії в виробництві харчової продукції.

Відповідно до наказу № 114-К від 06 серпня 2018 року Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" у зв`язку зі змінами в організації праці на Державному підприємстві "Харківський завод шампанських вин" та згідно наказу № 47-П від 24 липня 2018 року попереджено працівників про те, що вони підлягають звільненню за скороченням штату та чисельності згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, зокрема, ОСОБА_1 - приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції.

У вказаному наказі відсутній підпис ОСОБА_1 про її ознайомлення з таким наказом, ОСОБА_1 зазначає, що не була з ним ознайомлена.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно Акту від 15 серпня 2018 року, який складено комісією в складі начальника відділу кадрів та документаційного забезпечення Долгарьової С.Ю., ст .інспектора з кадрів відділу кадрів та документаційного забезпечення ОСОБА_7 , начальника цеху розливу алкогольної продукції Шевченка С.А., заступника начальника цеху розливу алкогольної продукції Калашникової О.М., 15 серпня 2018 року о 9:30 годин. приготувач шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції ОСОБА_1 в присутності вищезгаданих осіб була ознайомлена з наказом № 114-К від 06 серпня 2018 року про попередження про те, що вона підлягає звільненню щодо скорочення штатів та чисельності за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України після закінчення двомісячного терміну після ознайомлення, а саме 22 жовтня 2018 року. Прочитавши цей наказ, ОСОБА_1 відмовилась від підпису в наказі за фактом ознайомлення з ним.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 не надала доказів того, що їй дійсно не надавався наказ для ознайомлення. Так само позивачкою не подано доказів на спростування відомостей, викладених у вищевказаному Акті комісії від 15.08.2018, зокрема, матеріали справи не містять доказів того, що 15 серпня 2018 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до матеріалів справи наданий пакет документів щодо знаходження як на амбулаторному, так і на стаціонарному лікуванні в період з серпня 2016 року по 04 жовтня 2019 року, з якого вбачається, що вона перебувала на лікарняному в період з 19 червня 2018 року по 29 червня 2018 року, а потім з 23 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року. Згідно довідки про нарахування заробітної плати за серпень 2018 ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата в сумі 2246,94 грн.

Отже, викладене свідчить про те, що 15 серпня 2018 року ОСОБА_1 була присутня на роботі, а факт ознайомлення ОСОБА_1 з наказом № 114-К від 06 серпня 2018 року підтверджують 4 людини.

Згідно наказу № 152-К від 19 жовтня 2018 року звільнено приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції ОСОБА_1 з 22 жовтня 2018 року за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (у зв`язку з скороченням штатів та чисельності).

Як зазначає ОСОБА_1 , вона не була ознайомлена з вказаним наказом та не отримувала його копію.

Відповідно до акту від 22 жовтня 2018 року, який складено комісією в складі начальника відділу кадрів та документаційного забезпечення Долгарьової С.Ю., ст. інспектора з кадрів відділу кадрів та документаційного забезпечення ОСОБА_7 , начальника цеху розливу алкогольної продукції Шевченка С.А., заступника начальника цеху розливу алкогольної продукції Калашникової О.М., 22 жовтня .2018 року о 10:05 годин приготувач шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції Нартова Тетяна Анатоліївна в присутності вищезгаданих осіб була ознайомлена з наказом № 152-К від 19 жовтня 2018 року про те, що вона 22 жовтня 2018 року звільнена за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (за скороченням штату та чисельності). Прочитавши цей наказ, ОСОБА_1 відмовилась від підпису в наказі за фактом ознайомлення з ним. Запис до трудової книжки не було здійснено у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не повернула трудову книжку до відділу кадрів та документаційного забезпечення (розписка про відсутність трудової книжки в наявності).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 не надала доказів того, що їй дійсно не надавався наказ про звільнення для ознайомлення. Матеріали справи не містять доказів того, що 22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі.

Згідно Виписки з медичної установи карти стаціонарного хворого № 5932 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 23 серпня .2018 року по 31 серпня 2018 року, з 04 вересня 2018 року по 14 вересня 2018 року, з 26 листопада 2018 року по 08 грудня 2018 року, тобто 22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 була присутня на роботі, а факт ознайомлення її з наказом № 152-К від 19 жовтня 2018 року підтвердили 4 людини.

При цьому сторонами не надано суду доказів того, що після 22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 перебувала на робочому місці та виконувала свої трудові обов`язки, що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про її звільнення з 22 жовтня 2018 року.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно частини 1 статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Суд враховує, що виконуючи вимоги статті 49-2 Кодексу законів про працю України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Судом встановлено, що про подальше звільнення у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників позивач була повідомлена Державним підприємством "Харківський завод шампанських вин" 15 серпня 2018 року та звільнена з 22 жовтня 2018 року.

Згідно штатного розкладу Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин", станом на 01 серпня 2018 року, наявні вакантні посади заступника директора з економіки та фінансовим питанням, інженера - технолога, слюсаря - ремонтника, машиніста холодильних установок, що обслуговує аміачно-холодильне обладнання.

Відповідно до штатного розкладу Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" станом на 22 жовтня 2018 року, наявні вакантні посади заступника директора комерційних питань, заступника директора з економіки та фінансів, водія навантажувача, слюсаря - ремонтника, машиніста холодильних установок, що обслуговує аміачно-холодильне обладнання.

З наданих відповідачем копій штатного розкладу підприємства вбачається, що у Державному підприємстві "Харківський завод шампанських вин" в серпні - жовтні 2018 року були відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані позивачу для працевлаштування з урахуванням її кваліфікації та стану здоров`я, що спростовує доводи позивача про порушення відповідачем приписів статті 49-2 Кодексу законів про працю України.

Разом з тим, згідно наказу Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" № 47-П від 27 липня 2018 року "Про внесення змін в структуру та штатний розпис" не було скорочено ані посаду приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції, на якій працювала ОСОБА_1 , ані кількість таких посад цеху розливу алкогольної продукції, а отже, подальше звільнення ОСОБА_1 з вказаної посади є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки ( стаття 234 Кодексу законів про працю України).

У наданому до матеріалів справи відзиві на позов відповідач посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 22 жовтня 2018 року була ознайомлена з наказом про її звільнення, однак, відмовилась від підпису про ознайомлення. Трудова книжка з записом про її звільнення не могла бути оформлена, оскільки перебувала на час звільнення у ОСОБА_1 , що визнається позивачем.

За таких обставин, суд вважає, що позивачу саме 22 жовтня 2018 року вручений наказ про звільнення, отже, з цього часу виникло право на захист порушених прав у суді. Як встановлено судом ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 23 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 04 вересня 2018 року по 14 вересня 2018 року, з 26 листопада 2018 року по 08 грудня 2018 року, тобто в період з 23 жовтня 2018 року по 23 листопада 2018 року вона мала можливість звернутися з відповідним позовом до суду.

Суд також зазначає, що 22 жовтня 2019 року позивачу достеменно було відомо про її звільнення, оскільки нею подана заява до відповідача з питання оформлення трудової книжки у зв`язку з відсутністю запису про звільнення.

Дана позовна заява подана 11 лютого 2020 року, тобто через один рік та майже чотири місяці після звільнення позивача, матеріали справи не містять доказів наявності вагомих обставин, які могли б вплинути на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом щодо спору про її звільнення.

На підставі вищевикладеного суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі за пропуском позивачем строку звернення із позовом до суду.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Згідно наданої відповідачем довідки станом на 22 жовтня 2018 року заборгованість Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" перед ОСОБА_1 по заробітній платі станом на 22 жовтня 2018 року склала 23522,65 грн. Довідка містить інформацію за період з травня 2017 року по жовтень 2018 року щодо розміру нарахованої, сплаченої заробітної плати позивача, а також сум, помісячно, про заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем.

Відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Враховуючи вищевикладене, та те, що сума середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу сплачується у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, приймаючи до уваги, що позивачем невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Фізичної особи ОСОБА_1 8302,08 грн середнього заробітку за період затримання розрахунку при звільненні, тобто застосувати до відповідача санкцію, передбачену статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як відзначив Суд у справі Pretto v. Italy (1983) розумність тривалості судового розгляду необхідно оцінювати в кожному випадку відповідно до конкретних обставин даної справи та з урахуванням критеріїв, що склалися в практиці Суду.

Так, відповідно до статті 195 Господарського процесуального кодексу України суд, має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Проте, 24 лютого 2022 року Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який було продовжено і який діє і по теперішній час.

Згідно статті 26 Закону України Про правовий режим воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого статтею 195 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 183, 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" (адреса: 61017, м. Харків, вул. Лозівська, 20, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 8302,08 грн середнього заробітку за період затримання розрахунку при звільненні.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "19" червня 2023 р.

Суддя П.В. Хотенець