ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2023 р. Справа№ 910/12832/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГТ Плюс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023

у справі №910/12832/22 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГТ Плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амарант ЛТД"

про стягнення 99 346,52 грн,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АГТ Плюс" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амарант ЛТД" (далі - відповідач) та просило стягнути 99 346,52 грн, у тому числі 44226,52 грн заборгованість за поставлений товар та 55 120,00 грн заборгованість за доставку та монтаж товару.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно умов договору підряду №31/01/19 від 31.01.2019 позивач у жовтні 2019 року виготовив і поставив відповідачу меблі на загальну суму 1 170 672,76 грн, однак відповідачі здійснив лише авансові платежі на загальну суму 1 071 326,24 грн, та не сплатив залишок вартості товару і робіт (44226,52 грн доплата за товар та 55120,00 грн оплата послуг доставки та монтажу дверних полотен), також відповідач ухилився від підписання видаткових накладних та акту наданих послуг з монтажу дверей.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21 березня 2023 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "АГТ Плюс" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у зв`язку із неодноразовою відмовою відповідача підписати видаткові накладні та акт наданих послуг позивач направив їх відповідачу поштою з листом від 14.04.2020, який вручений відповідачу 23.04.2020, тому в силу положень п.4.1 договору роботи вважаються прийнятими і відповідач у заяві від 10.06.2020 визнав фактичне виконання позивачем зобов`язань за договором; позивачем надані докази, які підтверджують, що після отримання передоплати від відповідача, він замовив сировину для виготовлення дверних полотен у виробників, а потім у вересні 2019 року імпортував їх на територію України, та у вересні 2019 року виготовив дверні полотна у кількості 10 штук та в жовтні 2019 року в кількості 104 штуки; факт поставки товару підтверджується випискою відповідачу податкових накладних на спірну суму і відповідач скористався податковим кредитом; факт монтажу дверей підтверджується договором субпідряду із ОСОБА_1 та судовим рішенням у справі №753/7910/22; рішення суду у справі №910/7164/20, на яку послався суд першої інстанції, містить правову оцінку певному факту, що не є встановленою обставиною, а тому вона не є обов`язковою для суду при розгляді даної справи; роблячи висновок про відсутність доказів поставки товару суд помилково ототожнив підтвердження факту поставки товару з підписанням отримувачем такого товару відповідних первинних документів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 20 травня 2023 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

05.05.2023 від відповідача надійшло клопотання, у якому він вказав, що відповідач не отримував поштового відправлення копії апеляційної скарги з додатками, тому просить надати матеріали справи для ознайомлення представнику відповідача; визнати дії представника апелянта зловживанням процесуальними правами; забезпечити виконання апелянтом обов`язків учасника процесу.

Перевіривши доводи відповідача, апеляційний господарський суд встановив, що до апеляційної скарги додано поштову накладну №659, з описом вкладення і фіскальним чеком, які підтверджують направлення копії апеляційної скарги з додатками відповідачу за адресою: вул.Костянтинівська, 71-Д, м.Київ,04080, яка є адресою місцезнаходження ТОВ "Амарант" ЛТД, згідно інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, а також зазначена самим відповідачем у клопотанні як місцезнаходження юридичної особи, отже позивачем виконано обов`язок направлення копії апеляційної скарги з додатками відповідачу.

08.05.2023 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи.

09.05.2023 відповідачем подана заява з процесуальних питань (за ст. 170 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)), в якій він просить постановити окрему ухвалу за фактом зловживання адвокатом позивача процесуальними правами.

В порушення частини 2 ст. 170 ГПК України, до заяви не додано доказів її направлення іншому учаснику справи (позивачу), тому, на підставі частини 4 зазначеної статті, вказана заява залишена без розгляду.

11.05.2023 від позивача надійшла заява, у якій він просив здійснювати розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи з викликом сторін.

19 травня 2023 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що надані позивачем видаткові накладні та акт виконаних робіт не підтверджують належне виконання позивачем зобов`язання за договором; матеріали справи не містять доказів реальності господарської операції (поставки товару і виконання робіт); щодо спірних правовідносин існує преюдиція, встановлена судовими рішеннями у справі №910/7164/20; у позивача відсутнє право вимагати грошові кошти у відповідача, натомість у відповідача наявне право вимагати повернення авансу (справа №910/18148/21); відповідач не має жодних правовідносин з громадянином Чінченком П.В. Також просить постановити окрему ухвалу відносно представника позивача - адвоката Мостовенка С.М. за зловживання процесуальними правами, невиконанням процесуальних обов`язків, систематичного порушення присяги та правил адвокатської етики.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем - ТОВ "АГТ Плюс", як підрядником, та відповідачем - ТОВ "Амарант ЛТД", як замовником, укладено договір підряду від 31.01.2019 № 31/01/19 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого підрядник зобов`язується, за завданням замовника, виготовити і поставити (доставити) відповідачу меблі, а також здійснити роботи щодо монтажу поставлених меблів на об`єкті відповідача (п. 1.1 договору) (том 1 а.с.84-86).

Згідно з пунктами 2.1., 2.2. договору підрядник, з метою належного виконання завдання замовника, використовує відповідний ескіз-креслення або специфікацію товару, що необхідно виготовити. Ескіз-креслення і Специфікація викладаються і узгоджуються сторонами у додатках до цього договору, які є невід`ємною частиною договору. Матеріал, фурнітура, габаритні розмірі товару, його кількість, умови поставки (доставки) та особливості виконання робіт щодо монтажу такого товару визначаються сторонами у додатках, за необхідністю, що є невід`ємною частиною цього договору.

Розділом 3 договору сторони узгодили, що загальна сума договору, зокрема, але не виключно, включає розрахунки замовника з підрядником за: роботи з виготовлення товару; поставку (доставку) товару; роботи з монтажу товару за адресою, визначеною сторонами в специфікації.

Загальна сума договору становить 1 119 036,78 грн. Загальна сума договору складається з: вартості дверних полотен з фурнітурою (без монтажу) - 1 063 916,78 грн; вартість робіт, доставці і монтажу дверних полотен з фурнітурою - 55 120, 00 грн (п. 3.1. договору).

Пунктом 3.2. договору сторони узгодили порядок розрахунків між сторонами. За 1 етапом: замовник, в строк двох банківських днів з моменту підписання цього договору, як аванс, переказує на поточний рахунок підрядника грошові кошти в розмірі суми 330 000, 00 грн; замовник, в строк один календарний місяць з моменту підписання цього договору, як аванс, переказує на поточний рахунок підрядника грошові кошти в розмірі суми 330 000, 00 грн; замовник, в строк двох календарних місяців з моменту підписання цього договору, як аванс, переказує на поточний рахунок підрядника грошові кошти в розмірі суми 330 000, 00 грн.

За 2 етапом: замовник, за фактом відсутності претензій до підрядника і до результатів його робіт, в строк двох банківських днів, з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт, переказує на поточний рахунок підрядника грошові кошти в розмірі 129 036, 78 грн.

Згідно з п. 3.3 договору загальна сума договору може коригуватися тільки за взаємною згодою сторін у спосіб внесення змін до договору. У разі самостійного, без погодження із замовником, підвищення підрядником загальної суми цього договору, всі пов`язані з цим витрати, якщо інше не встановлено законом, несе підрядник за свій власний рахунок.

Відповідно до п. 4.1 договору якщо протягом п`яти робочих днів, від дня одержання акту приймання-передачі виконаних робіт, замовник не підпише акт(и) і при цьому не надасть підряднику письмову мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі виконаних робіт, то роботи вважаються виконаними підрядником належним чином і прийнятими замовником, а тому розрахунок між сторонами проводиться згідно з умовами даного договору.

Пунктом 5.1 договору сторони узгодили, що підрядник зобов`язується виконати взяті на себе обов`язки за цим договором в межах строку, що дорівнює 90 календарних днів з моменту укладення сторонами цього договору, а також за умови авансування замовником відносин за договором, в порядку, визначеному п. 3.2 договору.

Підрядник може достроково виконати цей договір, при умові попередньої домовленості із замовником (п.5.2 договору).

Згідно з п. 6.1 договору замовник, у разі порушення підрядником строку виконання договору (п. 5.1.), утримує з підрядника за кожен день прострочення, неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми попередньої оплати.

Сторони узгодили, що до відносин за цим договором застосовуються всі положення ст. 236 ГПК України (п. 6.7. договору).

Відповідно до п. 7.1 договору останній набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін, скріплених печатками сторін і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

У Специфікації, яка є Додатком №1 до договору, сторони узгодили матеріал виготовлення дверних полотен №1 (45 штук), №2 (45 штук), №3 (14 штук) (том 1 а.с.88-89).

Також визначено строк виконання договору - 90 календарних днів з моменту укладення договору з внесенням авансового внеску в суму 330000,00 грн.

У Специфікації, яка є Додатком №2 до договору, сторони узгодили креслення товару (дверей) та їх кількість: 45 - номера; 45 - сан.вузли; 14 - міжкімнатні (том 1 а.с.87).

На виконання умов договору відповідач сплатив позивачу авансові платежі в загальній сумі 1 071 326,24 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: від 14.02.2019 - на суму 330 000,00 грн; від 13.03.2019 на суму 330 000,00 грн; від 12.04.2019 на суму 150 000,00 грн, ; від 19.04.2019 на суму 100 000,00 грн; від 21.05.2019 на суму 40 000,00 грн; від 24.05.2019 на суму 40 000,00 грн та від 04.06.2019 на суму 81 326,24 грн (том 2 а.с.9-15).

Позивачем по вказаним платежам були сформовані відповідні податкові накладні (том 1 а.с.63-69).

Отже, враховуючи положення пунктів 2.2, 3.2, 5.1 договору та Додатку №1 до нього, позивач повинен був виконати договір протягом 90 календарних днів починаючи з 14.02.2019 (дата першого авансового внеску), тобто у строк до 15.05.2019.

Позивач вказує, що з метою виготовлення товару він замовив сировину для виготовлення полотен безпосереднього у її виробників: компанії KRONOSPAN Italia S.r.l. (Італія) та AGT DIS TICARET A.S. (Туреччина), у вересні 2019 року імпортував її на територію України, що підтверджує митними деклараціями та інвойсами (том 1 а.с.20-53), 18.09.2019 були виготовлені двері у кількості 10 штук, а дверні полотна в кількості 104 штуки були виготовлені у жовтні 2019 року, що підтверджує внутрішніми документами на виготовлення та переміщення (том 1 а.с.13-16, 18-19).

31.10.2019 року позивачем складена та підписана видаткова накладна №15 766 про передачу дверного полотна №1 (10 шт) на загальну суму 51635,98 грн. Вказана видаткова накладна відповідачем не підписана (том 1 а.с.17).

31.10.2019 року позивачем складена та підписана видаткова накладна №15 767 про передачу дверного полотна №1 (45 шт), №2 (45 шт) та №3 (14 шт) на загальну суму 1 063 916,78 грн. Вказана видаткова накладна відповідачем не підписана (том 1 а.с.11).

31.10.2019 року позивачем складений та підписаний акт надання послуг №15767 про монтаж дверей в кількості 104 шт на загальну суму 55120,00 грн. Вказаний акт відповідачем не підписаний (том 1 а.с.12).

Позивачем по вказаним видатковим накладним та акту були сформовані відповідні податкові накладні (том 1 а.с.61-62).

Також позивач вказує, що з метою монтажу дверних полотен між ним та громадянином ОСОБА_1 був укладений договір цивільно-правового субпідряду від 01.02.2019, за умовами якого позивач доручив, а ОСОБА_1 - взяв на себе зобов`язання з монтажу дверних полотен з фурнітурою в кількості 104 штуки на території та в приміщенні/приміщеннях, які належать ТОВ "Амарант ЛТД" і розташовані на адресами: місто Київ, вулиця Константинівська, 71-А, 71-Д, у строк 90 днів з моменту укладення вказаного правочину. Оплата за цим правочином здійснюється не раніше підписання сторонами відповідного акта приймання-передачі виконаних робіт (пункти 1.1 та 2.2 договору від 1 лютого 2019 року) (том 1 а.с.54-55).

У матеріалах справи міститься копія акта приймання-передачі виконаних робіт від 30 жовтня 2019 року, з якого вбачається, що вказана фізична особа виконала, а позивач прийняв роботи з монтажу дверних полотен з фурнітурою загальною вартістю 55 120,00 грн. Вказаний документ підписаний позивачем та ОСОБА_1 без зауважень та претензій (том 1 а.с.56).

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 12.09.2022 у справі №753/7910/22 з позивача (ТОВ "АГТ Плюс") було стягнуто на користь ОСОБА_1 55120 грн заборгованості за вказаним договором (а.с.70-72).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з листом №19 від 14.04.2020, в якому зазначив про необхідність підписання двох видаткових накладних про поставку дверних блоків: від 31.10.2019 № 15766, № 15767 та акту наданих послуг з монтажу дверей від 31.10.2019 №15767 протягом п`яти робочих днів з дати отримання та повернути ТОВ "АГТ Плюс". До вказаного листа були долучені зазначені видаткові накладні та акт наданих послуг. Лист отриманий відповідачем 22.04.2020, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (том 1 а.с.37-60).

Заявою від 10.06.2020 за вих. №411/6 відповідач повідомив позивачу, що у зв`язку із несвоєчасним початком робіт та їх настільки повільним виконанням, що закінчення їх у строк 90 днів стало явно неможливим, а часові межі прострочення підрядником становлять часовий відрізок в 261 добу, він, на підставі п.п.6.7 договору та за правилами ст.237 ГК України, односторонньо відмовляється від виконання свого грошового зобов`язання за договором, відмовляється від прийняття подальшого виконання зобов`язання від позивача та набув право в безакцептному порядку вимагати списання грошових в сумі 1 071 326,24 грн (том 2 а.с. 16-18)

У травні 2020 року ТОВ "АГТ Плюс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Амарант ЛТД" про стягнення заборгованості в сумі 99 346, 52 грн (том 2 а.с.20-23), однак рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №910/7164/20, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021, у позові було відмовлено з підстав недоведеності факту поставки та монтажу товару за договором.

У листопаді 2021 року ТОВ "Амарант ЛТД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "АГТ Плюс" про стягнення 1 071 326,24 грн, з посиланням на те, що ТОВ "АГТ Плюс" своїх зобов`язань у частині виготовлення, поставки та монтажу обумовленої продукції не виконав і сплачені кошти не повернув. Рішенням господарського суду міста Києва від 15.09.2022 у справі №910/18148/21 позов задоволено повністю, однак наразі рішення не набрало законної сили.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач повторно звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 99 346,52 грн, у тому числі 44226,52 грн заборгованість за поставлений товар та 55 120,00 грн заборгованість за доставку та монтаж товару, посилаючись на те, що сукупністю наданих ним доказів підтверджується факт поставки товару за договором та його монтажу у приміщеннях відповідача.

За результатами розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги не доведені, а тому не підлягають задоволенню.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Частиною 2 статті 628 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору підряду №31/01/19 від 31.01.2019, який є змішаним договором, оскільки містить елементи договору про договору поставки та підряду.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був обов`язковим для сторін.

Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з положеннями ст. 712 ЦК України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 839 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про стягнення боргу за поставлений товар (дверні полотна) та виконані роботи з їх монтажу.

Статтею 265 ГК України, яка кореспондується з положеннями ст. 712 ЦК України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Згідно частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Додатком №1 до договору, який є його невід`ємною частиною, встановлено, що строк виконання договору - 90 календарних днів з моменту укладення договору з внесенням авансового внеску в суму 330000,00 грн.

Авансовий платіж в сумі 330 000,00 грн відповідачем було внесено 14.02.2019, отже поставка товару (дверні полотна в загальній кількості 104 штуки) та його монтаж мав бути здійснений позивачем у строк до 15.05.2019, однак доказів здійснення поставки та монтажу у вказаний строк матеріали не містять.

Натомість, позивач вказує, що товар був поставлений і змонтований у жовтні 2019 року, на підтвердження чого надав до матеріалів справи видаткову накладну №15 766 від 31.10.2019 про передачу дверного полотна №1 (10 шт) на загальну суму 51635,98 грн; видаткову накладну №15 767 від 31.10.2019 про передачу дверного полотна №1 (45 шт), №2 (45 шт) та №3 (14 шт) на загальну суму 1 063 916,78 грн та акт надання послуг №15767 від 31.10.2019 про монтаж дверей в кількості 104 шт на загальну суму 55120,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За змістом пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі - Положення), в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Вимоги щодо оформлення первинних документів наведені у пункті 2.4 Положення, в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5 Положення).

Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Дослідивши зміст наданих позивачем видаткових накладних від 31.10.2019 та акту надання послуг від 31.10.2019, апеляційний господарський суд встановив, що вони не відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню, оскільки не містять підпису покупця/замовника, а також не містять посилань на договір (у них зазначено - "Угода: рахунок на оплату покупцю №2677 від 31 січня 2019р") отже, ці видаткові накладні та акт не можуть бути беззаперечним доказом факту поставки товару та виконання робіт.

Отже, оскільки позивачем не надано належних доказів поставки товару відповідачу, посилання позивача на виконання робіт щодо монтажу поставленого товару (монтаж дверних полотен) також визнаються безпідставними, оскільки неможливо здійснювати монтаж устаткування без фактичної поставки такого устаткування.

Аналогічні обставини встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 у справі №910/7164/20 у спорі між цими ж сторонами та щодо цього ж предмету спору, яка обґрунтовано врахована судом першої інстанції.

Однак, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства.

У зв`язку з цим необхідно враховувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 29.01.2020 у справі №916/922/19, від 25.06.2020 у справі №924/233/18, від 10.12.2020 у справі №910/14900/19.

У постанові у справі №916/922/19 Верховний Суд, зокрема, зазначав, що податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте, не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

У пункті 33 постанови Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №915/905/16, зокрема, зазначено, що порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.

Фактом підтвердження господарської операції за договором згідно з узгодженими сторонами умовами є первинні документи, а не податкові декларації, які підтверджують лише порядок оподаткування господарської операції підприємства, оскільки сам факт вчинення оподаткування не свідчить про наявність господарської операції (пункт 44 постанови Верховного Суду від 28.08.2020 у справі № 922/2081/19).

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що надані податкові накладні не є належними та достатніми доказами поставки продукції та її монтажу.

Щодо посилань позивача на накладні на переміщення, накладені на передачу готової продукції, то вони є внутрішніми документами позивача, складені ним одноособово, а тому також не підтверджують реальність господарської операції.

Вантажно-митні декларації та інвойси, які за доводами позивача свідчать про закупівлю матеріалів для виготовлення продукції, яка в подальшому була поставлена відповідачу, також не підтверджують факт поставки продукції відповідачу.

При цьому судом враховано, що за умовами договору продукція мала бути поставлена у строк до 15.05.2019, а вантажно-митні декларації складені у серпні 2019 року і позивач не надав жодних пояснень щодо цього.

Що ж до договору цивільно-правового субпідряду від 01.02.2019, який укладений між позивачем та громадянином ОСОБА_1 і акту приймання-передачі виконаних робіт від 30 жовтня 2019 року до вказаного договору, за яким позивач прийняв від ОСОБА_1 роботи з монтажу дверних полотен з фурнітурою загальною вартістю 55 120,00 грн, то вони оцінюються апеляційним господарським судом критично, оскільки у позовній заяві, яка була предметом розгляду у справі №910/7164/20 позивач вказував, що дверні полотна були змонтовані його силами, а не в порядку субпідряду.

Апеляційним господарським судом також враховано, що за умовами пункту 3.1 договору між сторонами в суму 55 120,00 грн входить не лише монтаж, а й доставка товару, проте згідно вказаного цивільно-правового договору позивача із ОСОБА_1 лише монтажні роботи складають 55120,00 грн без доставки, а позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували доставку продукції на об`єкти відповідача.

Також, зі змісту договору позивача із ОСОБА_1 та акту від 30.10.2019 вбачається, що вказані роботи виконані за адресою: місто Київ, вулиця Константинівська, 71-А, 71-Д, однак ні у договорі підряду від 31.01.2019 року, ні в специфікаціях до нього, не вказано місце виконання цього правочину. Отже, матеріалами справи не підтверджено, що за договором підряду поставка та роботи з монтажу мали бути виконані саме за тією адресою, яка вказана в цивільно-правовому договорі позивача із ОСОБА_1 .

Наявність рішення Дарницького районного суду м.Києва від 12.09.2022 у справі №753/7910/22, яким з позивача стягнуто на користь ОСОБА_1 55120,00 грн за договором цивільно-правового субпідряду від 01.02.2019, не звільняє позивача від обов`язку доказування обставин поставки, оскільки відповідач не був учасником вказаної справи.

Щодо доводів позивача про те, що заявою від 10.06.2020 за вих. №411/6 відповідач підтвердив факт поставки товару, зазначивши, що часові межі прострочення підрядником становлять часовий відрізок в 261 добу, то зі змісту вказаної заяви вбачається, що відповідач, на підставі пункту 6.7 договору, застосував положення статті 236 ГК України, якими передбачено, використання різних видів оперативно-господарських санкцій, а згідно положень частини 2 статті 237 ГК України у разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням. Отже, позивач не позбавлений права оскаржити застосування вказаної санкції до суду подавши окремий позов.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, наведені норми чинного законодавства та умови договору, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є недоведеними, а тому позов не підлягає задоволенню.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Також апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що відмова у позові з підстав недоведеності позовних вимог не позбавляє позивача права повторного звернення з позовом до суду із наданням додаткових доказів на підтвердження своїх вимог.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Щодо клопотання відповідача постановити окрему ухвалу відносно представника позивача - адвоката Мостовенка С.М. за зловживання процесуальними правами, то воно відхиляється апеляційним господарським судом, оскільки в діях представника позивача не вбачається ознак зловживання процесуальними правами, зокрема, він направляв копію апеляційної скарги на юридичну адресу відповідача, а право на апеляційне оскарження судових рішень гарантоване статтею 129 Конституції України.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГТ Плюс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21 березня 2023 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.06.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук