ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2023м. ДніпроСправа № 904/2201/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Авангард Україна", м. Кам`янське Дніпропетровської області

до Акціонерного товариства "Дніпроважмаш", м. Дніпро

про стягнення заборгованості

Суддя Крижний О.М.

Секретар судового засідання Баворовська Г.П.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Авангард Україна" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" заборгованість у розмірі 420092,00 грн., пеню в розмірі 40149,94 грн., 3% річних у розмірі 19221,98 грн. та інфляційні втрати у розмірі 143519,75 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №61/141 від 15.11.2019 у частині своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Відповідач не скористався правом на участь у судовому засіданні та подання відзиву на позов. Копії ухвал суду отримав, що підтверджується довідками про доставку електронного листа на офіційну електронну адресу та поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відтак, відповідач є таким, що повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 15.05.2023, в якій запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк від дати отримання ухвали подати відзив на позов, відповідач отримав 15.05.2023 на офіційну електронну адресу, а 22.05.2023 засобами поштового зв`язку, строк на подання відзиву сплив.

Ухвалою суду від 15.05.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 29.06.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника позивача (у попередніх судових засіданнях), дослідивши матеріали справи, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: встановлення обставин укладення договору поставки, строк дії договору, умови поставки товару, строк та порядок поставки товару, строк та порядок оплати за товар, наявність прострочки щодо оплати, періоди прострочення оплати.

Так, судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Авангард Україна" (постачальник) та Акціонерним товариством "Дніпроважмаш" (покупець) укладено договори поставки №61/22СЙ від 19.05.2021, №61/141 від 15.11.2019 та №61/6пр від 14.01.2020, відповідно до п.1.1 яких постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у відповідному договорі передати у власність покупцю продукцію, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі прийняти та оплатити продукцію.

Позивач зазначає, що неоплаченими залишися поставки за договором №61/141.

Найменування, асортимент, одиниці виміру, кількість та ціна продукції, що є предметом поставки за цим договором визначаються сторонами в специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору (п. 1.2 договорів).

Згідно з п. 2.1 договору ціна на продукцію, що поставляється за цим договором, узгоджується сторонами в специфікаціях.

У відповідності з п.3.1 договору розрахунки за продукцію здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в цьому договорі, на підставі рахунку на оплату постачальника. Покупець здійснює оплату продукції не пізніше 20 календарних днів з дати постачання, якщо інше не вказується в специфікаціях (п. 3.2 договору).

Пунктами 4.1-4.5 договору передбачено, що продукція постачається партіями відповідно до письмових заявок покупця, за рахунок постачальника. Базисні умови постачання продукції: DDP склад покупця м. Дніпро, згідно з правилами Інкотермс 2010 року, якщо інше не вказується в специфікації. Строк постачання продукції 3 календарних дні з дати надання заявки, якщо інше не вказується в специфікаціях. Постачальник зобов`язаний надати покупцеві при постачанні продукції наступні документи: рахунок, видаткову накладну, ТТН, посвідчення про вибухобезпечність, хімічну та радіаційну безпечність, акт приймання-передачі продукції. Право власності на продукцію за цим договором, переходить до покупця з дати підписання сторонами видаткової накладної, товарно-транспортної накладної.

Якість продукції, яка поставляється за цим договором, повинна відповідати стандартам, технічним умовам або іншому документу, підтверджуючого якість продукції. Номери та індекси стандартів, технічних умов, креслень або іншої нормативно-технічної документації щодо якості продукції зазначаються у специфікації (п. 5.1 договору).

Згідно з п. 11.1 договору цей договір набирає чинності після його підписання сторонами та діє до 31.12.2020. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань та відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявила про бажання припинити дію договору, дія цього договору буде автоматично продовжуватися до 31 грудня кожного наступного року. (п. 11.2 договору).

Сторонами підписано специфікації до договору №61/141 від 15.11.2019).

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором поставки №61/141 від 15.11.2019 позивач надав видаткові накладні (які залишися неоплаченими) №566 від 01.12.2021 на суму 62000,00 грн., №452 від 04.10.2021 на суму 86480,00 грн., №420 від 17.09.2021 на суму 156480,00 грн., №417 від 16.09.2021 на суму 245290,00 грн. (неоплаченою залишилася сума 115132,00 грн.). Також позивачем надані товарно-транспортні накладні та акти приймання-передачі металів чорних (вторинних).

Позивач зазначає, що відповідач у повному обсязі не розрахувався за поставлену продукцію, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 420092,00 грн., що і стало причиною виникнення спору.

Відносини, що виникли між сторонами регулюються загальними положеннями про договір поставки.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з умов договору, строк оплати товару є таким, що настав.

Доказів оплати товару у розмірі 420092,00 грн. відповідач не надав, позовні вимоги не спростував.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного, надані позивачем докази на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 420092,00 грн. є більш вірогідними, ніж докази надані відповідачем, тому вимога про стягнення основної суми боргу у розмірі 420092,00 грн. підлягає задоволенню.

Крім основного боргу позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 40149,94 грн., 3% річних у розмірі 19221,98 грн. та інфляційні втрати в розмірі 143519,75 грн.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст.548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.7.1 договору в разі порушення покупцем строку оплати продукції, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення.

Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 40149,94 грн. за загальний період з 21.12.2021 по 06.04.2022, при цьому розрахунок здійснюється по кожній поставці окремо.

За розрахунком суду розмір пені у заявлені позивачем періоди є більшим, ніж заявлений позивачем до стягнення, що є його правом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 3% річних розмірі 19221,98 грн. за загальний період з 21.12.2021 по 06.04.2022, та інфляційні втрати у розмірі 143519,75 грн. за листопад 2021 року березень 2023 року, при цьому розрахунок здійснюється по кожній поставці окремо.

Перевіркою правильності розрахунку 3% річних судом виявлено допущення позивачем помилки, пов`язаної із неправильним обрахуванням кількості днів у заявлених періодах, у зв`язку з чим вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 19180,36 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат суд зазначає наступне.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

З огляду на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у пункті 25 мотивувальної частини цієї постанови, про те, що якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова нараховується в залежності від математичного округлення часу прострочення у неповному місяці, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18 та від 17.10.2018 у справі №916/1883/16, про те, що якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до боржника (відповідача) відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат, судом виявлено, що позивачем не враховано даної правової позиції, та взято до розрахунку індекси інфляції місяців, які не мають входити до розрахунку. Відтак, вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі 137658,44 грн.

Також суд вважає за необхідне врахувати, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 звернула увагу на наступні обставини.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, що підлягає стягненню, оскільки нарахування (пеня, 3% річних та інфляційні втрати) у загальному розмірі складають майже 47% від невиконаного зобов`язання. Господарський суд зазначає, що загальна сума нарахувань не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Враховуючи викладене, суд вважає дані обставини винятковими, що дають підстави для зменшення неустойки на 20%, в результаті розмір пені що підлягає стягненню становить 32119,95 грн.

Суд зазначає про неможливість більшого зменшення розміру неустойки. Порушення строків оплати має місце. Відповідач не довів допустимими доказами наявності обставин, які б суттєво перешкоджали виконати зобов`язання у визначений договором строк. За таких обставин подальше зменшення штрафних санкцій зможе привести до втрати неустойкою своїх функцій, що є недопустимим.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 (п.90) звернула увагу на неспростування відповідачем розрахунків позивача.

Суд зазначає, що відповідач не скористався правом подати контррозрахунок чи іншим чином заперечувати проти розрахунків позивача.

За викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 420092,00 грн. основний борг, 32119,95 грн. - пеня, 19180,36 грн. 3% річних, 137658,44 грн. - інфляційні втрати.

При розподілі сум судового збору суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 9256,21 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Авангард Україна" до Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" (49000, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, 3, ідентифікаційний код 00168076) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Авангард Україна" (51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Свободи, буд.46, кв.1, ідентифікаційний код 43314860) основний борг у розмірі 420092,00 грн., пеню у розмірі 32119,95 грн., 3% річних у розмірі 19180,36 грн., інфляційні втрати у розмірі 137658,44 грн., судовий збір у розмірі 9256,21 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.06.2023

Суддя О.М. Крижний