РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.06.2023Справа № 910/6720/23

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Горенюк Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕХАВЕ КОРМ ЛТД»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА "ВОРОНЦОВСЬКЕ»

про стягнення 2 734 986,23 грн, -

За участю представників сторін:

від позивача: Руденко С.Ю.;

від відповідача: Беженар Є.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕХАВЕ КОРМ ЛТД» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА "ВОРОНЦОВСЬКЕ"» про стягнення основного боргу в сумі 1 456 052,75 грн, пені в сумі 691 293,17 грн, 15% річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 228 555,81 грн та 3% річних в розмірі 45 661,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором поставки №3Й040821 від 04.08.2021 в частині оплати в повному обсязі товару, який було поставлено у період з 05.08.2021 по 08.02.2022.

Ухвалою від 08.05.2023 відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 07.06.2023.

25.05.2023 представником відповідача було подано відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог надав заперечення. Зокрема, відповідач посилався на те, що строк оплати за видатковими накладаними за 28.12.2021-08.02.2022 настав після введення воєнного стану на території України, а здійснення господарської діяльності відповідача з 24.02.2022 є неможливим через ведення активних бойових дій в Херсонській області. Виробничі приміщення відповідача є пошкодженими внаслідок бойових дій, що підтверджується висновком експертизи. Означені обставини, на думку відповідача, є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків оплати. Одночасно відповідачем вказано, що одночасне нарахування 3% річних та 15% річних за користування чижими грошовими коштами є неправомірним з урахуванням правовох позиції, яку було висловлено Верховним Судом у постанові від 18.11.2021 по справі №921/395/20. Також відповідачем вказано, що за видатковою накладною №364 від 08.02.2022 позивачем не вірно визначено кінцевий строк оплати та не враховано, що 09.05.2022 було святковим днем. Одночасно, у відзиві відповідач просить зменшити розмір пені до 5%, обгрунтовуючи наявність підстав для зменшення неутойки знищенням виробничих потужностей товариства у Херсонській області, на які фактично і здійснювалась доставка товару.

07.06.2023 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.06.2023.

Представником позивача у судовому засіданні 28.06.2023 було надано усні пояснення по суті справи, згідно яких позовні вимоги було підтримано.

Представником відповідача проти задоволення позовних вимог заперечено.

В судовому засіданні 28.06.2023 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України підписано вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

04.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦЕХАВЕ КОРМ ЛТД» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА "ВОРОНЦОВСЬКЕ"» (покупець) було укладено договір поставки №3Й040821, за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату. Постачальник разом з продажем товару надає кансультаційні послуги покупцю з питань здоров`я та зростання тварин, управління фермою та голівлі тварин. Вартість послуг включена у вартість товару.

У п.1.2 договору №3Й040821 від 04.08.2021 вказано, що предметом договору є товар для відгодівлі тварин, перелік, найменування якого зазначаються у видаткових накладних та рахунках фактурах на кожну партію товару.

За умовами п.3.1 договору №3Й040821 від 04.08.2021 поставка товару на об`єкт покупця здійснюється постачальником на умовах терміну СРТ - Херсонська обл., Новоронцовський р-н, с.Нововоронцовка відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс-2010.

Згідно п.3.7 договору №3Й040821 від 04.08.2021 покупець набуває права власності на товар і несе всі ризики знищення й ушкодження товару, а також всі витрати по товару з моменту передачі товару, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними або товарно-транспортними накладними.

Пунктом 4.1 укладеного між сторонами договору унормовано, що ціна одиниці та вартість кожної конкретної партії товару визначається в рахунку фактурі.

Відповідно до п.4.3 договору №3Й040821 від 04.08.2021 покупець зобов`язаний здійснити оплату товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 90 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару.

Датою оплати вважається дата зарахування банком грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п.4.5 договору №3Й040821 від 04.08.2021).

У п.6.2.1 договору №3Й040821 від 04.08.2021 вказано, що за порушення умов оплати товару, визначених у п.4.3 договору, сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Пунктом 5.5 договору №3Й040821 від 04.08.2021 також визначено, що за весь час прострочення оплати товару, покупець понад суми пені, штрафів, збитків також сплачує відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 15% річних.

У п.6.8 договору вказано, що неустойка нараховується протягом 3 років з дня, наступного за днем порушення стороною свого обов`язку.

Згідно п.8.1 договору сторона звільняється від визначеної даним договором та (або) чинним законодавством відповідальності за повне або часткове порушення даного договору якщо вона доведе, що таке порушення сталось внаслідок дії форс-мажорних обставин, визначених у даному договорі, за умови, що їх настання було засвідчено у визначеному договором порядку.

Під форс-мажорними обставинами у даному договорі розуміється випадок непереборної сили, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення договору (п.8.1.1 договору №3Й040821 від 04.08.2021).

Зі змісту п.8.1.2 договору №3Й040821 від 04.08.2021 вбачається, що під непереборною силою у даному договорі розуміються будь-які надзвичайні події зовнішнього щодо сторін характеру, які виникають без вини сторін, поза їх волею або всупереч волі чи бажанню сторін, і які не можна за умови вжиття звичайних для цього заходів передбачити та не можна при всій турботливості й обачності відвернути (уникнути), включаючи (але не обмежуючись) війна.

У п.п.8.2, 8.3, 8.4 договору №3Й040821 від 04.08.2021 вказано, що настання непереборної сили має бути засвідчено компетентним органом, що визначений законодавством України. Сторона, що має намір послатись на форс-мажорні обставини, зобов`язана невідкладно з урахуванням можливостей технічних засобів миттєвого зв`язку та характеру існуючих перешкод повідомити іншу сторону про наявність форс-мажорних обставин та їх вплив на виконання цього договору. Якщо форс-мажорні обставини та (або) їх наслідки тимчасово перешкоджають виконанню договору, то виконання договору зупиняється на строк, протягом якого воно є неможливим.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (п.9.1 договору №3Й040821 від 04.08.2021).

Суд звертає увагу на те, що статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 по справі №203/2612/13-ц та постанові від 19.06.2018 по справі №5023/3905/12.

Слід зауважити, що на теперішній час договір №3Й040821 від 04.08.2021 у передбаченому чинним законодавством України порядку недійсним визнано не було. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Отже, виходячи з наведеного вище, з огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №3Й040821 від 04.08.2021 як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах договору №3Й040821 від 04.08.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦЕХАВЕ КОРМ ЛТД» у період з 05.08.2021 по 08.02.2022 було поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА "ВОРОНЦОВСЬКЕ"» прийнято товар на загальну суму 2 961 731,64 грн.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не заперечувались, відповідачем в повному обсязі поставлений товар оплачено не було, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА "ВОРОНЦОВСЬКЕ"» утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦЕХАВЕ КОРМ ЛТД» з оплати товару поставленого у період з 18.11.2021 по 08.02.2022 на суму 1 456 052,75 грн, що і стало підставою для нарахування пені, інфляційних втрат, 3% річних та 15% річних за користування чужими грошовими коштами й звернення до суду з розглядуваним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилався на те, що строк оплати за видатковими накладаними за 28.12.2021-08.02.2022 настав після введення воєнного стану на території України, а здійснення господарської діяльності відповідача з 24.02.2022 є неможливим через ведення активних бойових дій в Херсонській області. Виробничі приміщення відповідача є пошкодженими внаслідок бойових дій, що підтверджується висновком експертизи. Означені обставини, на думку відповідача, є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків оплати. Одночасно відповідачем вказано, що одночасне нарахування 3% річних та 15% річних за користування чижими грошовими коштами є неправомірним з урахуванням правовох позиції, яку було висловлено Верховним Судом у постанові від 18.11.2021 по справі №921/395/20. Також відповідачем вказано, що за видатковою накладною №364 від 08.02.2022 позивачем не вірно визначено кінцевий строк оплати та не враховано, що 09.05.2022 було святковим днем. Одночасно, у відзиві відповідач просить зменшити розмір пені до 5%, обгрунтовуючи наявність підстав для зменшення неутойки знищенням виробничих потужностей товариства у Херсонській області, на які фактично і здійснювалась доставка товару.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Пунктом 4.1 укладеного між сторонами договору унормовано, що ціна одиниці та вартість кожної конкретної партії товару визначається в рахунку фактурі.

Відповідно до п.4.3 договору №3Й040821 від 04.08.2021 покупець зобов`язаний здійснити оплату товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 90 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару.

Датою оплати вважається дата зарахування банком грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п.4.5 договору №3Й040821 від 04.08.2021).

Отже, виходячи з наведеного вище у сукупності, суд дійшов висновку, що строк оплати товару, який Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦЕХАВЕ КОРМ ЛТД» у період з 05.08.2021 по 08.02.2022 було поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА "ВОРОНЦОВСЬКЕ"» прийнято, настав.

Проте, як встановлено судом, відповідачем в повному обсязі поставлений товар оплачено не було, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА "ВОРОНЦОВСЬКЕ"» утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦЕХАВЕ КОРМ ЛТД» з оплати товару поставленого у період з 18.11.2021 по 08.02.2022 на суму 1 456 052,75 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕХАВЕ КОРМ ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА "ВОРОНЦОВСЬКЕ"» в частині стягнення основного боргу в сумі 1 456 052,75 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення вимог позивача про стягнення пені в сумі 691 293,17 грн, 15% річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 228 555,81 грн та 3% річних в розмірі 45 661,16 грн При цьому, суд виходив з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У п.6.2.1 договору №3Й040821 від 04.08.2021 вказано, що за порушення умов оплати товару, визначених у п.4.3 договору, сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

З огляду на порушення відповідачем строків оплати товару, який було поставлено у період з 18.11.2021 по 08.02.2022, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 691 293,17 грн.

Проте, здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку, судом встановлено, що останній містить арифметичні помилки і обгрунтованим є нарахування пені на загальну суму 691 135,30 грн.

Одночасно, суд вважає необгрунтованими твердження відповідача про те, що за видатковою накладною №364 від 08.02.2022 позивачем не вірно визначено кінцевий строк оплати та не враховано, що 09.05.2022 було святковим днем. Вказані висновки суду грунтуються на такому.

За приписами ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У ст.254 вказаного нормативно-правового акту визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану не застосовуються норми, зокрема, ст. 73 Кодексу законів про працю України, якою встановлено перелік святкових днів).

24.02.2022 року в зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні, наразі, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Тобто, з наведеного вбачається, що позивачем вірно визначено строк оплати за видатковою накладною №364 від 08.02.2022.

Одночасно, суд вважає доказово необґрунтованими посилання відповідача на наявність підстав для звільнення Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА "ВОРОНЦОВСЬКЕ"» від відповідальності за порушення строків оплати товару.

Частиною ст.617 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Тобто, згідно чинного законодавства, можливе звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Тобто, обставина стає форс-мажорною для сторін правовідносин щодо тих чи інших зобов`язань виключно у разі доведення неможливості виконання конкретних зобов`язань. Отже, такі обставини, як оголошена чи неоголошена війна, військові дії, введення воєнного стану самі по собі не є абсолютними форс-мажорними обставинами.

Згідно п.8.1 договору сторона звільняється від визначеної даним договором та (або) чинним законодавством відповідальності за повне або часткове порушення даного договору якщо вона доведе, що таке порушення сталось внаслідок дії форс-мажорних обставин, визначених у даному договорі, за умови, що їх настання було засвідчено у визначеному договором порядку.

Під форс-мажорними обставинами у даному договорі розуміється випадок непереборної сили, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення договору (п.8.1.1 договору №3Й040821 від 04.08.2021).

Зі змісту п.8.1.2 договору №3Й040821 від 04.08.2021 вбачається, що під непереборною силою у даному договорі розуміються будь-які надзвичайні події зовнішнього щодо сторін характеру, які виникають без вини сторін, поза їх волею або всупереч волі чи бажанню сторін, і які не можна за умови вжиття звичайних для цього заходів передбачити та не можна при всій турботливості й обачності відвернути (уникнути), включаючи (але не обмежуючись) війна.

У п.п.8.2, 8.3, 8.4 договору №3Й040821 від 04.08.2021 вказано, що настання непереборної сили має бути засвідчено компетентним органом, що визначений законодавством України. Сторона, що має намір послатись на форс-мажорні обставини, зобов`язана невідкладно з урахуванням можливостей технічних засобів миттєвого зв`язку та характеру існуючих перешкод повідомити іншу сторону про наявність форс-мажорних обставин та їх вплив на виконання цього договору. Якщо форс-мажорні обставини та (або) їх наслідки тимчасово перешкоджають виконанню договору, то виконання договору зупиняється на строк, протягом якого воно є неможливим.

З аналізу вказаних положень договору вбачається, що звільнення від відповідальності/відкладення строку виконання зобов`язання можливе лише тоді, коли невиконання зобов`язання є наслідком форс-мажорних обставин, а не сам по собі факт наявності форс-мажорних обставин. При цьому, за умови виконання п.8.3 договору, а саме повідомлення про це контрагента.

Судом враховано, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Однак, відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №3Й040821 від 04.08.2021.

Сам по собі факт пошкодження майна відповідача в зоні бойових дій не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання відповідачем п.8.3 договору №3Й040821 від 04.08.2021 та повідомлення постачальника про виникнення обставин непереборної сили.

За таких обставин, твердження відповідача про наявність підстав для звільнення Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА "ВОРОНЦОВСЬКЕ"» від відповідальності за порушення строків оплати товару суд вважає необґрунтованими та такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, а саме суми пені до 5%, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19 від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

У постановах від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказала таке: справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України , які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин; закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах; господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань; якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора; відповідно до положень статті 611, частини третьої статті 692, статті 625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати відсотків річних, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №918/289/19.

Слід зауважити, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Наразі, за висновками суду, можливим є зменшення суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача на 80%. Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми штрафу на 80% від суми, яка підлягає стягненню, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає таке:

24.02.2022 року в зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні, наразі, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Наразі, судом враховано, що згідно наявних в матеріалах справи видаткових накладних товар, порушення строків оплати якого і стало підставою позовних вимог, поставлявся до фактичного місця здійснення відповідачем господарської діяльності, а саме до Херсонської області, Новоронцовського району, с.Нововоронцовка.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 15 грудня 2022 року № 297) включено Нововоронцовську селищну територіальну громаду до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 грудня 2022 року.

Наказом від 22 грудня 2022 року № 309 Міністерства з питань реінтеграці тимчасово окупованих територій України затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. До відповідного переліку включено і Нововоронцовську селищну територіальну громаду з 04.10.2022.

Розпорядженням №48 від 12.05.2023 Херсонської обласної ради "Про доповнення переліку суб`єктів господарювання, що постаждали внаслідок обставин непереборної сили" включено до переліку таких суб`єктів Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА "ВОРОНЦОВСЬКЕ» із визначенням адреси виробничих потужностей: вул.Гирлянська, 1, Нововоронцовська селищна територіальна громада, Бериславський район, Херсонська область.

Згідно змісту представленого суду висновку експерта №СЕ19/115-22/10243-БТ від 18.04.2023, складеного експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру на підставі постанови від 29.11.2022 прокурора Високопільського відділу Бериславськох окружної прокуратури в Херсонській області у кримінальному провадженні №0000044, у період з 26.03.2022 по 10.11.2022 в ході обстрілу військовослужбовцями російської федерації пошкоджено адміністративні та господарські приміщення належні Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА "ВОРОНЦОВСЬКЕ», вартість відновлювальних робіт по обєктах становить більш як 25 млн грн.

Крім того, судом враховано, що фактично позивачем застосовано до відповідача і ініші заходи відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а саме стягнення 3% річних, іфнляційні втрати, а також вісотки за користування чужими грошовими коштами.

Беручи до уваги те, що порушення зобов`язання виникло після введення військового стану, позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків оплати товару, господарський суд, з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін, вважає справедливою, доцільною, обґрунтованою та такою, що цілком відповідає принципу верховенства права, необхідність зменшення розміру нарахованого у даній справі штрафу на 80 % до суми 138 227,06 грн грн.

Щодо вимог позивача про стягнення нарахувань, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України та 15% річних за користування чужими грошовими коштами, суд зазначає таке.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України).

Статтею 536 Цивільного кодексу України унормовано, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 5.5 договору №3Й040821 від 04.08.2021 також визначено, що за весь час прострочення оплати товару, покупець понад суми пені, штрафів, збитків також сплачує відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 15% річних.

З огляду на порушення відповідачем строків оплати поставленого товару, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 15% річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 228 555,81 грн та 3% річних в розмірі 45 661,16 грн

Здійснивши перерірку наведеного позивачем розрахунку, суд дійшов висновку, що останній в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат є арифметично вірним, а в частині 15% річних містить арифметині помилки та обгрнутованим є нарахування останніх в розмірі 228 260,26 грн.

Щодо заперечень відповідача стосовно безпідствності одночасного стягнення 3% річних (ст.625 Цивільного кодексу України) та відсотків за користування чужими грошовими коштами (ст.536 Цивільного кодексу України) суд зазначає таке.

Верховний Суд в ухвалі від 29.06.2022 по справі №908/2572/20 зазначив, що відповідно до статті 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу, а у частині п`ятій цієї статті визначено, що якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Статтею 536 Цивільного кодексу України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.

Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 Цивільного кодексу України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі за користування товарним кредитом (частина п`ята статті 694 Цивільного кодексу України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 Цивільного кодексу України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Саме тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 Цивільного кодексу України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

За таких обставин, з огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку щодо помилковості тверджень відповідача стосовно безпідствності одночасного стягнення 3% річних (ст.625 Цивільного кодексу України) та відсотків за користування чужими грошовими коштами (ст.536 Цивільного кодексу України).

Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕХАВЕ КОРМ ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА "ВОРОНЦОВСЬКЕ"» в частині стягнення 15% річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 228 555,81 грн та 3% річних в розмірі 45 661,16 грн підлягають частковому задоволенню, з урахування висновків суду стосовно наявності у розрахунку позивача арифметичних помилок.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN OTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволених вимог. Одночасно, судовий збір в частині вимог про стягнення пені, яка зменшена судом, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕХАВЕ КОРМ ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА "ВОРОНЦОВСЬКЕ"» про стягнення основного боргу в сумі 1 456 052,75 грн, пені в сумі 691 293,17 грн, 15% річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 228 555,81 грн та 3% річних в розмірі 45 661,16 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА "ВОРОНЦОВСЬКЕ"» (02081, місто Київ, вулиця Урлівська, будинок 11А, квартира 285, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕХАВЕ КОРМ ЛТД» (01010, місто Київ, провулок Хрестовий, будинок 2, ) основний борг в сумі 1 456 052,75 грн, пеню в розмірі 138 227,06 грн, 3% річних в сумі 45 661,16 грн, 15% річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 228 260,26 грн, інфляційні втрати в сумі 313 423,34 грн та судовий збір в сумі 41017,99 грн.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені на суму 553 066,11 грн та 15% річних в сумі 295,55 грн.

4. Судовий збір в сумі 7,01 грн залишити за позивачем.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 28.06.2023.

Суддя В.В. Князьков