УХВАЛА

м. Київ

29.06.2023Справа № 910/1547/20
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №910/1547/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД"

до Державного підприємства "Завод 410 ЦА"

про стягнення 712566,74 грн

Суддя Сташків Р.Б.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" 636000 грн. боргу, 13384,93 грн, інфляційних втрат, 17612,04 грн, 3% річних, 44520 грн штрафу, а також 10672,75 грн судового збору та 16375,84 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 залишено без змін.

08.06.2023 Державним підприємством "Завод 410 ЦА" було подано заяву про відстрочення виконання рішення у справі №910/1547/20.

Ухвалою суду від 21.06.2023 було відмовлено у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення.

28.06.2023 позивачем було подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу. Так, у своїй заяві позивач вказує, що ним було понесено витрати у сумі 4500 грн за надані адвокатом послуги з підготовки заперечень на заяву про відстрочку виконання рішення, а також за участь адвоката у судовому засіданні 21.06.2023, які він просить стягнути з відповідача.

Як на підстави стягнення з відповідача відповідних витрат, позивач посилається на ст. ст. 123, 126 ГПК України.

Питання які пов`язані з судовими витратами регулюється главою 8 ГПК України.

У частині 1 ст. 123 ГПК України вказано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Відповідності до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, однією з гарантій забезпечення права особи на правову допомогу є повна і справедлива компенсація всіх понесених витрат на правову допомогу.

Тобто, сторона, яка змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів, перебуває у становищі, коли її права та/або інтереси порушуються (не визнаються, оспорюються) іншою стороною спору, у зв`язку з чим позивачу необхідний судовий захист.

Для такого захисту, зумовленого протиправною поведінкою іншої сторони (відповідача), позивачу необхідно витрачати свій час та кошти, докладати зусиль для захисту своїх порушених прав/інтересів.

Тому цілком розумно та справедливо, коли особа, на користь якої вирішено спір, у повній мірі отримує від винної сторони (сторони, яка порушує права та призвела до виникнення спору) компенсацію своїх витрат, понесених для того, щоб захистити свої права/інтереси, які, відповідно, порушуються/не визнаються, оспорюються саме відповідачем.

Так, вказаними нормами визначено порядок розподілу судових витрат, які понесені сторонами саме під час розгляду справи (спору по суті) за наслідками якого прийняте відповідне судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Дана справа вже є вирішеною, за наслідками чого винесено рішення суду від 24.09.2020 в межах якого також вирішувалось питання щодо стягнення витрат позивача на правничу допомогу, які останнім були понесені при розгляді спору у даній справі.

Ухвалою суду від 21.06.2023 було розглянуто заяву відповідача про відстрочку виконання рішення суду та відмовлено у її задоволенні.

Процесуальні питання пов`язані зі зверненням та розглядом заяви про відстрочення виконання рішення регулюється статтею 331 ГПК України.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Суд зауважує, що ні статтею 331 ГПК України, ні жодною іншою нормою ГПК України не передбачено порядку розподілу судових витрат понесених сторонами під час розгляду заяви про відстрочення виконання рішення, це стосується також інших заяв які вирішуються після вирішення справи.

Виключенням є розгляд скарг на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, чим порушено права однієї зі сторін виконавчого провадження. У статті 344 передбачено яким чином має відбуватись розподіл витрат, пов`язаних з розглядом скарги.

Враховуючи, що глава 8 ГПК України встановлює порядок розподілу судових витрат, які понесені сторонами саме під час вирішення справи, тоді як дана справа вже була вирішена, а порядку розподілу судових витрат понесених під час розгляду заяви про відстрочення виконання рішення нормами ГПК України не передбачено, то відповідно підстав для прийняття до розгляду заяви позивача про стягнення судових витрат у суду відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 126, 244, 245 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" про стягнення витрат на правничу допомогу понесених ним під час розгляду заяви про відстрочку виконання рішення.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскарженою в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Ухвалу підписано 29.06.2023.

Суддя Р.Б. Сташків