ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2023 р. Справа№ 910/10699/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Новосельцев О.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Заяць К.В., Голубничий О.І.;

від відповідача: Ремарчук В.В., Суплік М.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємства "Контейнерний термінал Іллічівськ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 (повне текст рішення складено 26.10.2022)

у справі №910/10699/21 (суддя Грехова О.А.)

за позовом Приватного підприємства "Контейнерний термінал Іллічівськ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Крентон Україна"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу рухомого майна від 06.02.2020,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року Приватне підприємство «Контейнерний термінал Іллічівськ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» про визнання недійсним договору купівлі - продажу рухомого майна від 06.02.2020, який укладений між сторонами.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що оспорюваний договір підписаний з боку позивача неуповноваженою особою, а саме директором Чмиховим Сергієм Сергійовичем, який у відповідності до вимог п.7.1.7 та п. 8.6.17 Статуту не мав повноважень укладати правочин із розпорядження майном підприємства на суму більше 1 000 000,00 грн. без відповідного погодження (письмового рішення ) учасника позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2021, у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21.12.2021 касаційну скаргу Приватного підприємства "Контейнерний термінал Іллічівськ" задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 у справі №910/10699/21 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/10699/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду обґрунтовано тим, що з огляду на встановлені обставини щодо надання єдиним учасником підприємства - ОСОБА_1 згоди на укладення та підписання договору купівлі-продажу рухомого майна між ТОВ «Компанія Крентон Україна» та ПП «Контейнерний Термінал Іллічівськ» вартістю 1 500 000,00 доларів США, в еквівалентні в гривні, по курсу НБУ на дату оплати, та уповноваження директора підприємства Чмихова Сергія Сергійовича на укладення і підписання договору купівлі продажу рухомого майна між ТОВ «Компанія Крентон Україна» та ПП «Контейнерний Термінал Іллічівськ» вартістю 1 500 000,00 доларів США, визначення умов договору на власний розсуд, а також здійснення інших необхідних дій для цього, що підтверджується наявним в матеріалах справи рішенням такого учасника від 30.01.2020, обґрунтування наявності суб`єктивного матеріального права позивача, яке б підлягало захисту, відсутнє.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем не доведено порушення його прав, укладенням оспорюваного правочину та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, залишивши подані ним клопотання про долучення доказів та виклик свідків без розгляду, створив перешкоди позивачу у доступі до правосуддя .

Апелянт вказує також, що суд першої інстанції до розгляду справи по суті та до ухвалення рішення не надав позивачу доступ до матеріалів справи в підсистемі ЕС, чим порушив права позивача на доступ до матеріалів справи та здійснив перешкоди у підготовці правової позиції.

Скаржник вважає, що судом безпідставно не було зупинено провадження у справі у зв`язку із перебуванням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України.

Також, апелянт зазначає, що судом безпідставно було прийнято в якості допустимого доказу матеріали досудового розслідування кримінального провадження.

Крім того, скаржник зауважує, що представником позивача 17.10.2022 неоднаразово зазначалось, що рішення власника ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» ОСОБА_1 від 30.01.2020, про яке позивачу стало відомо з пояснень відповідача поданих до суду 17.10.2020, ніколи не підписувалось ОСОБА_1 . Також апелянт зазначає, що ним перед судовими дебатами було заявлено клопотання про відкладеня розгляду справи, з метою належної підготовки до судових дебатів, з урахуванням вказаних пояснень відповідача, яке проігнороване судом.

Апелянт звертає увагу, що судом не доведено, яким саме чином встановлено, що вказане вище рішення підписано ОСОБА_1 . Крім того, апелянт зазначає, у вказаному рішенні вказано, що воно складено та підписано ОСОБА_1 30.01.2020 за адресою АДРЕСА_1 , однак, на вказану дату ОСОБА_1 не перебував на території України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві поданому 03.01.2023 зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того відповідач вказує, що єдиним учасником Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» ОСОБА_1 30.01.2020 було прийняте рішення про надання згоди на вчинення спірного правочину.

Проте, позивачем не доведено, що відповідач, як контрагент позивача діяв недобросовісно або нерозумно укладаючи спірний договір, а також у матеріалах справи відсутні докази, що учасник ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» ОСОБА_1 не бажав укладення зазначеного договору від імені підприємства, не бажав розпорядження майном, належним підприємству, зокрема на умовах договору, а навпаки він прямо прийняв рішення про укладення зазначеного договору та наділив директора ОСОБА_2 відповідними повноваженнями.

Таким чином, вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про добросовісність дій ТОВ «Компанія Крентон Україна»: про наявність у директора Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» повноважень на укладення договору купівлі-продажу від 06.02.2020 року; про схвалення правочину особою, від імені якої його вчинено (ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ»), доказами чого є вчинення дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, передача рухомого майна за Актом приймання-передачі, одержання платежів від ТОВ «Компанія Крентон Україна» та використання одержаних коштів ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» у власній господарській діяльності, підписання додаткової угоди №1 від 27.02.2020 до договору купівлі-продажу, вчинення інших дій). Вказані дії вчинені у різний час окремо, як самим Приватним підприємством «Контейнерний термінал Іллічівськ» в особі директорів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , так і учасниками Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» - ОСОБА_1 , компанією «Транспортейшн Інвестмент Лімітед» (Сполучене Короролівство Великобританії та Північної Ірландії), ОСОБА_4 та ТОВ «Вактенс» та їх бенефіціарними власниками. Також свідчать про те, що дії сторони оспорюваного правочину - Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» вказують на його волю зберегти дійсність правочину (прийняття його виконання, передача рухомого майна за актом приймання-передачі, одержання платежів від ТОВ «Компанія Крентон Україна» та використання одержаних коштів ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» у власній господарській діяльності, підписання додаткової угоди №1 від 27.02.2020 року до договору купівлі-продажу, вчинення інших дій) та вона не може надалі оспорювати правочин з підстав, про які вона знала або повинна була знати при виявленні цієї волі, що випливає із вказаної норми та засад добросовісності, на яких ґрунтується зобов`язання.

Наведені обставини в подальшому не перешкоджали ОСОБА_1 передати свою частку в підприємстві іншим особам, а також не перешкоджало новим учасникам набути права учасників цього підприємства. Сам факт зміни учасників підприємства не може бути підставою для визнання недійсним договорів, укладених підприємством раніше, а тому, на думку відповідача, були відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідач зазначає, що з огляду на обставини справи, позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, ні відповідачем, ні самим фактом укладення спірного договору.

Відповідач також зауважує, що апелянт у апеляційній скарзі безпідставно стверджує про порушення його прав під час розгляду справи у суді першої інстанції, хоча матеріали справи та дії самого позивача повністю спростовують вказані твердження.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2022 справу № 910/10699/21 з апеляційною скаргою Приватного підприємства "Контейнерний термінал Іллічівськ" передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Попікова О.В., суддів Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10699/21 та відкладено вирішення питань, по`язаних з рухом апеляційної скарги до надходження матеріалів справи.

07.12.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/10699/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Контейнерний термінал Іллічівськ" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/10699/21 залишено без руху.

23.12.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява Приватного підприємства "Контейнерний термінал Іллічівськ" про усунення недоліків з доказами сплати судового збору та доказами надсилання апеляційної скарги іншій стороні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Приватного підприємства "Контейнерний термінал Іллічівськ" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/10699/21 та призначено справу до розгляду на 01.02.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/81/23 від 25.01.2023, у зв`язку з обранням головуючого судді (судді-доповідача) Попікової О.В. членом Вищої ради правосуддя, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/10699/21.

Згідно з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2023 справу № 910/10699/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 прийнято справу № 910/10699/21 до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О. та призначено до розгляду на 13.03.2023.

Протокольною ухвалою Північним апеляційним господарським судом 13.03.2023 оголошено перерву у справі № 910 /10699/21 до 03.04.2023.

Ухвалою Північним апеляційним господарським судом від 03.04.2023 оголошено перерву у справі № 910/10699/21 до 08.05.2023.

Також, колегією суддів протокольною ухвалою 03.04.2023 клопотання представника позивача про залучення власника 50% статутного капіталу Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» ОСОБА_3 до участі у справі залишено без розгляду. У задоволенні клопотання представника Приватного підприємства "Контейнерний термінал Іллічівськ" адвоката Заяць К.В. про долучення до матеріалів справи копії нотаріально завірених заяв ОСОБА_1 ОСОБА_2 , копію витягу з ЄРДР та копію пояснень ОСОБА_8, які ним надані СВ ВП №5 ОРУП№1 ГУНП в Одеській област відмовлено. Долучено до матеріалів справи на підставі частини 3 ст.269 ГПК України копію витягу Головного Центру Обробки Спеціальної Інформації Державної Прикордонної служби України про перетинання державного кордону України ОСОБА_1

06.04.2023 Північним апеляційним господарським судом на адресу слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві надіслано запит на підставі ч.4 ст. 74 ГПК України щодо наявності в матеріалах кримінального провадження № 10004718 рішення власника Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» ОСОБА_1 від 30.01.2020.

24.04.2023 до Північного апеляційного господарського суду від Слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві надійшла завірена копія рішення власника Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» ОСОБА_1 від 30.01.2020.

Протокольною ухвалою Північним апеляційним господарським судом 08.05.2023 оголошено перерву у справі № 910 /10699/21 до 18.05.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1821/23 від 17.05.2023, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/10699/21.

Згідно з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2023 справу № 910/10699/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північним апеляційним господарським судом від 18.05.2023 прийнято справу № 910/10699/21 до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Протокольною ухвалою Північним апеляційним господарським судом 18.05.2023 оголошено перерву у справі № 910 /10699/21 до 12.06.2023.

Позиції учасників процесу

Представники позивача у судовому засіданні 12.06.2023 надали свої пояснення, підтримували доводи, які викладені в апеляційній скарзі, просили задовольнити апеляційну скаргу, а рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні 12.06.2023 заперечували проти доводів апеляційної скарги, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просили у її задоволенні відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до положень пункту 7.1.17 Статуту Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ», (далі - позивач) в редакції чинній на момент укладення спірного договору, до компетенції учасника підприємства відноситься питання як погодження (шляхом видання письмового рішення) укладення договору про відчуження майна підприємства, якщо залишкова вартість такого майна перевищує 1 000 000 (один мільйон) гривень. Дане обмеження не розповсюджується на випадки передачі майна в оренду (чи інше володіння та/або користування).

Пунктом 8.6.17 Статуту передбачено, що директор укладає договори про відчуження майна підприємства, якщо залишкова вартість такого майна не перевищує 1 000 000 (один мільйон) гривень. Дане обмеження не розповсюджується на випадки передачі майна в оренду (чи інше володіння та/або користування).

06.02.2020 між Приватним підприємством «Контейнерний термінал Іллічівськ» (далі - продавець) в особі директора Чмихова Сергія Сергійовича, який діє на підставі Статуту та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» (далі - покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу рухомого майна (далі - договір), на підставі якого позивач продав, а відповідач придбав рухоме майно - технологічні транспортні засоби (обладнання), яке було у користуванні у кількості 63 одиниці на загальну суму 37 650 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 6275000,00 грн.), що в еквіваленті в доларах США становить 1 500 000,00 дол. США, у т.ч. ПДВ - 250000 дол. США), що також підтверджується актом приймання - передачі рухомого майна від 06.02.2020.

27.02.2020 між сторонами укладена додаткова угода №1 від 27.02.2020 до договору.

Зазначена додаткова угода №1 від 27.02.2020 до договору з боку відповідача підписана директором Кулешовим Олексієм Володимировичем, з боку позивача підписана директором Чмиховим Сергієм Сергійовичем, який діє на підставі Статуту.

Відповідно до зазначеної додаткової угоди №1 від 27.02.2020 змінено розділ 3 «Обов`язки сторін» шляхом викладення в новій редакції:

« 3.1. Покупець повинен здійснити оплату за даним договором на розрахунковий рахунок продавця наступним чином:

3.1.1. 7 530 000,00 грн покупець перераховує на розрахунковий рахунок продавця в строк до 10.02.2020.

3.1.2. 11 193 817,50 грн покупець перераховує на розрахунковий рахунок продавця в строк до 07.03.2020.

3.1.3. Покупець перераховує протягом 10 (десяти) робочих днів на розрахунковий рахунок продавця решту коштів за договором згідно п. 2.1., але після надання продавцем за актом приймання-передачі технічних паспортів та відповідної технічної документації на обладнання, що вказане у розділі 1 цього договору, за виключенням позиції № 3 в таблиці «Кран козловий контейнерний пневмоколісний G736, заводський № Т41049, реєстраційний № 12296», та за мінусом його вартості, що становить 2 344 739,65 грн, у тому числі ПДВ включене у вартість крану - 390 789,94 грн.

3.2. Продавець зобов`язується в дату здійснення платежу, вказаного у п.3.1.3. цього договору, зареєструвати податкову накладну в податкових органах на всю суму ПДВ, що залишилась від суми, вказаної у п.2.1. цього договору.

3.3. Продавець сплачує обов`язкові платежі для продавця, покупець сплачує обов`язкові платежі для покупця відповідно до чинного законодавства України.»

На виконання умов договору купівлі-продажу відповідачем сплачено позивачу грошові кошти у загальній сумі 37 521 591,50 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку ТОВ «Компанія Крентон Україна» у ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» з 01.02.2020 до 07.12.2020, а саме: 07.02.2020 сплачено 7 530 000,00 грн; 06.03.2020 сплачено 11 193 817,50 грн; 14.05.2020 сплачено 580 000,00 грн; 18.09.2020 сплачено 3 300 000,00 грн; 25.09.2020 сплачено 3 443 344,00 грн; 15.10.2020 сплачено 8 474 430,00 грн; 11.11.2020 сплачено 3 000 000,00 грн.

Отримання вказаних коштів позивачем також підтверджується випискою ПАТ «МТБ Банк» за рахунком позивача за період з 07.02.2020 - 16.11.2020.

Листом вих. № 57-01/05-20 від 18.09.2020 позивач повідомив ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», що відповідно до умов оспорюваного договору відповідач є власником та законним розпорядником рухомого майна.

У липні 2021 року Приватне підприємство «Контейнерний термінал Іллічівськ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» про визнання недійсним договору купівлі - продажу рухомого майна від 06.02.2020, який укладений між позивачем та відповідачем.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що оспорюваний договір підписаний з боку позивача неуповноваженою особою, а саме директором Чмиховим Сергієм Сергійовичем, який у відповідності до вимог п.7.1.7 та п. 8.6.17 Статуту не мав повноважень укладати правочин із розпорядження майном підприємства на суму, більше 1 000 000,00 грн. без відповідного погодження (письмового рішення ) учасником Товариства.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 у справі №910/10699/21, у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21.12.2021 касаційну скаргу Приватного підприємства "Контейнерний термінал Іллічівськ" задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 у справі №910/10699/21 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Верховний Суд, скасовуючи судові акти попередніх судових інстанцій та скеровуючи справу на новий розгляд, у своїй постанові зазначив: «що не можна вважати правочин схваленим особою, від імені якої його укладено, якщо дії, що свідчать про прийняття його до виконання, вчинено особою, яка і підписала спірну угоду за відсутності належних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 910/28080/14 та Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №910/20790/17.

Судами першої та апеляційної інстанцій вищевказаного не враховано, не з`ясовано та не зазначено ким саме вчиненні дії, які свідчать про схвалення правочину позивачем. Оспорювані судові рішення не містять посилань на докази, які підтверджують вчинення таких дій саме учасником позивача до компетенції якого Статутом віднесено повноваження з погодження (шляхом видання письмового рішення) укладення договору про відчуження майна підприємства, якщо залишкова вартість такого майна перевищує 1 000 000 грн.

З`ясування вказаних обставин у цій справі має суттєве значення для правильного вирішення цього спору.

Для повного і всебічного розгляду справи важливим є встановлення зазначених вище обставин, а їх відсутність не дає змогу розглянути спір у відповідності до вимог законодавства та встановити наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позовних вимог.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів у своїй сукупності залежить обґрунтованість висновків суду при ухвалені судом рішення по суті спору.

Оскаржувані судові рішення у цій справі наведеним вимогам не відповідають.

За таких обставин, висновки господарських судів попередніх інстанцій про визнання оспорюваного договору недійсним з підстав схвалення правочину позивачем є необґрунтованими та передчасними.

З огляду на викладене, враховуючи, що судами першої та апеляційної інстанцій не було повно і всебічно з`ясовано обставини, які входили до предмета доказування у цій справі, виходячи із предмета і підстав позову, з огляду на спосіб захисту, обраний позивачем для захисту його права, справу, що розглядається, слід направити до суду першої інстанції на новий розгляд».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/10699/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною 1 статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином визнається дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, до яких належать такі: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При цьому статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частини 3 статті 215 цього Кодексу, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:

1) пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;

2) наявність підстав для оспорення правочину;

3) встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Стаття 241 Цивільного кодексу України визначає правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень. Зокрема, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Частинами 1, 3 статті 92 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Положеннями ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

У зв`язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент знає (або повинен знати) про обмеження повноважень представника юридичної особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, або якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі №906/100/17, від 12.06.2018 року у справі №927/976/17.

Як вбачається з матеріалів справи, в оспорюваному договорі зазначено про підписання його директором позивача - ОСОБА_2 , який діє на підставі Статуту.

При цьому, як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка є загальнодоступною, станом на час укладення оспорюваного договору, в розділі наявності обмеження представництва юридичної особи зазначено, що у директора Чмихова Сергія Сергійовича наявні обмеження щодо представництва та підписання договорів від імені юридичної особи згідно зі Статутом.

Відповідно до положень пункту 7.1.17 Статуту Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» в редакції чинній на момент укладення спірного договору, до компетенції учасника підприємства відноситься питання, як погодження (шляхом видання письмового рішення) укладення договору про відчуження майна підприємства, якщо залишкова вартість такого майна перевищує 1 000 000 грн. Дане обмеження не розповсюджується на випадки передачі майна в оренду (чи інше володіння та/або користування).

Пунктом 8.6.17 Статуту передбачено, що директор укладає договори про відчуження майна підприємства, якщо залишкова вартість такого майна не перевищує 1 000 000 (один мільйон) гривень. Дане обмеження не розповсюджується на випадки передачі майна в оренду (чи інше володіння та/або користування).

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням власника ПП «Контейнерний Термінал Іллічівськ» від 30.01.2020 надано згоду на укладення та підписання договору купівлі-продажу рухомого майна між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» та Приватним підприємством «Контейнерний Термінал Іллічівськ» вартістю 1 500 000,00 доларів США в еквівалентні в гривні, по курсу НБУ на дату оплати, враховуючи ПДВ; уповноважено директора підприємства Чмихова Сергія Сергійовича на укладення та підписання договору купівлі продажу рухомого майна між ТОВ «Компанія Крентон Україна» та ПП «Контейнерний Термінал Іллічівськ» вартістю 1 500 000,00 доларів США в еквівалентні в гривні, по курсу НБУ на дату оплати, враховуючи ПДВ, визначення умов договору на власний розсуд, а також здійснення інших необхідних дій для цього.

Вказане рішення до суду першої інстанції було надане директором Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна», проти існування якого заперечували представники позивача.

У зв`язку із виникненням сумнівів у добросовісному виконанні учасниками справи своїх обов`язків щодо доказів, судом у відповідності до ч.4.ст.74 ГПК України витребувано із слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві копію рішення від 30.01.2020 власника ПП «Контейнерний Термінал Іллічівськ» про надання згоди на укладення спірного договору.

Завірену копію рішення від 30.01.2020, надано слідчим відділом Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві на запит Північного апеляційного господарського суду на підставі ч.4 ст.74 ГПК України. Зі змісту якого вбачається, що єдиним учасником юридичної особи - ПП «Контейнерний Термінал Іллічівськ» ОСОБА_1 надано згоду на укладення та підписання договору купівлі-продажу рухомого майна між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» та Приватним підприємством «Контейнерний Термінал Іллічівськ» вартістю 1 500 000,00 доларів США в еквівалентні в гривні, по курсу НБУ на дату оплати, враховуючи ПДВ та уповноважено директора Підприємства Чмихова Сергія Сергійовича на укладення та підписання цього договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що надана слідчим відділом на запит суду копія рішення є належним та допустимим доказом, що спростовує твердження позивача, про порушення судом першої інстанції приписів ч. 6 ст. 75 та ч.1 ст.77 ГПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення власника ПП «Контейнерний Термінал Іллічівськ» ОСОБА_1 від 30.01.2020 повністю спростовує твердження позивача, що власник ПП «Контейнерний Термінал Іллічівськ» ОСОБА_1 не надавав директору ПП «Контейнерний Термінал Іллічівськ» ОСОБА_8 погодження на укладення договору купівлі-продажу рухомого майна від 06.02.2020 та, що у ОСОБА_8 були відсутні повноваження на укладення оспрюваного договороу і він діяв із перевищенням повноважень, передбачених п.п.7.1.17 та 8.6.17 Статуту позивача.

В свою чергу, зазначене свідчить про безпідставність вимог позивача, оскільки особа, яка вчинила від імені ПП «Контейнерний Термінал Іллічівськ» оспорюваний правочин мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, а отже сторонами в момент вчинення правочину дотримано вимоги, які встановлені ч.ч.1-3, ч.5, ч. 6 ст. 203 ЦК України.

Крім того, після укладення спірного договору, між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 27.02.2020 до договору.

Відповідно до зазначеної додаткової угоди №1 від 27.02.2020 до договору змінено розділ 3 «Обов`язки сторін» шляхом викладення в новій редакції, яка зазначена вище.

Додаткова угода №1 від 27.02.2020 до договору, з боку відповідача, підписана директором Кулешовим Олексієм Володимировичем, з боку позивача підписана директором Чмиховим Сергієм Сергійовичем, який діє на підставі Статуту.

На виконання умов договору купівлі-продажу відповідачем сплачено позивачу грошові кошти у загальній сумі 37 521 591,50 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку ТОВ «Компанія Крентон Україна» у ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» з 01.02.2020 до 07.12.2020, а саме: 07.02.2020 сплачено 7 530 000,00 грн; 06.03.2020 сплачено 11 193 817,50 грн; 14.05.2020 сплачено 580 000,00 грн; 18.09.2020 сплачено 3 300 000,00 грн; 25.09.2020 сплачено 3 443 344,00 грн; 15.10.2020 сплачено 8 474 430,00 грн; 11.11.2020 сплачено 3 000 000,00 грн.

Отримання вказаних коштів позивачем також підтверджується випискою ПАТ «МТБ Банк» за рахунком позивача за період з 07.02.2020 - 16.11.2020.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» отримавши кошти на свій рахунок у розмірі 37 521 591,50 грн не вчинило дій з повернення цих коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна», як помилково перерахованих.

Навпаки, позивач використав їх у власній господарській діяльності, як сам позивач вказує у позовній заяві, кошти, які були отримані позивачем на його рахунок, були у свою чергу витрачені шляхом розрахунків за товари та послуги, тобто, на даний час, відсутні на рахунках позивача.

Факт укладення договору купівлі-продажу та його схвалення ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» підтверджується також листом вих.№57-01/05-20 від 18.09.2020 року, який було надіслано ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» на адресу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», та у якому ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» повідомляє, що відповідно до умов договору купівлі-продажу ТОВ «Компанія Крентон Україна» є власником та законним розпорядником рухомого майна.

Крім того, особи, які є учасниками підприємства на момент подання позову та розгляду даного спору, на час укладення спірного договору не були, ні учасниками підприємства, ні особами відповідальними за прийняття підприємством рішень про відчуження майна.

Водночас, важливим для розгляду даного спору є наступні обставини, на які послався сам позивач.

Учасником ПП «Контейнерний термінал Іллічівське» ОСОБА_1 у квітні 2020 року відчужено 100% частки у статутному капіталі підприємства на користь Компанії «Транспортейшн Інвестмент Лімітед», після чого ОСОБА_4 , далі на користь ТОВ «Вактенс», а після чого на користь ОСОБА_6 .

26 січня 2021 року дану частку було набуто у власність ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу 100% частки у статутному капіталі Підприємства від 16 січня 2021 року та за актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Підприємства від 26 січня 2021 року.

03 квітня 2021 року, 50% частки у статутному капіталі Підприємства у ОСОБА_7 було придбано ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу частки від 03 квітня 2021 року та за актом приймання- передачі частки у статутному капіталі Підприємства від 05 квітня 2021 року.

Тобто, ні Підприємство, ні колишній учасник Товариства ОСОБА_1 до виключних повноважень якого входило, зокрема, погодження спірного договору з 06.02.2020 по липень 2021 року, не тільки не оспорювали укладений договір, а й належним чином виконували його, передали майно, змінили умови оплати шляхом укладення додаткової угоди, отримали оплату за договором шляхом прийняття семи платежів (протягом 9 місяців), гроші за якими були використані в господарській діяльності, що фактично свідчить про схвалення укладеного договору та виключає перевищення повноважень представником як підставу для визнання договору недійсним.

При цьому, з огляду на обставини справи, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено, що відповідач, як контрагент позивача діяв недобросовісно або нерозумно, укладаючи спірний договір, а також в матеріалах справи відсутні докази, що учасник Товариства ОСОБА_1 не бажав укладення зазначеного договору від імені Підприємства, не бажав розпорядження майном, належним Підприємству, зокрема, на умовах договору.

Наведені обставини в подальшому не перешкоджали ОСОБА_1 передати свою частку в Підприємстві іншим особам, а також не перешкоджало новим учасникам набути права учасників такого Підприємства. Колегія суддів зазначає, що сам факт зміни учасників Товариства (підприємства) не може бути підставою для визнання недійсним договорів, укладених Товариством (підприємством) раніше, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (вказане положення також міститься у ч. 1 ст. 1 ГПК України, в редакції чинній на момент звернення до суду з позовною заявою).

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими; обов`язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

З огляду на обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, обґрунтування наявності суб`єктивного матеріального права позивача, яке б підлягало захисту, відсутнє, позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, ні відповідачем, ні самим фактом укладення спірного договору.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надало доказів, які б підтверджували порушення його прав, укладенням оспорюваного правочину.

Таким чином, місцевим господарським судом вірно встановлено, що правові підстави для визнання договору купівлі-продажу майна від 06.02.2020 недійсним відсутні.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про порушення його прав під час розгляду справи у суді першої інстанції, оскільки матеріали справи та дії самого позивача повністю спростовують вказані твердження.

Так, у судовому засіданні 26.09.2022 року судом, у повній відповідності до ч.8 ст.42, ч.2 та ч.4 ст.170 ГПК України та з урахуванням зазначених правових позицій Верховного Суду, повернуто без розгляду вказані письмові заяви (клопотання про долучення документів та виклик свідка, клопотання про відкладення судового засідання та клопотання про зупинення провадження у справі) як такі, що подані без додержання зазначених вимог.

Також є безпідставними твердження позивача, що суд першої інстанції був зобов`язаний зупинити провадження у справі відповідно до п.3 ч.1 ст.227 ГПК України у зв`язку із перебуванням у складі Збройних Сил України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки директор Приватного підприємства «Контейнерний Термінал Іллічівськ» ОСОБА_8 та засновник Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» ОСОБА_3 не є сторонами у судовому процесі, більш того, вказані фізичні особи взагалі не є учасниками справи №910/10699/21.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції із повним дотриманням норм процесуального права було залишено без розгляду клопотання позивача про долучення доказів та виклик свідка, а також клопотання про долучення доказів, оскільки заяви свідків додано позивачем до поданого клопотання про виклик та допит свідків, поданого 17.10.2021, тобто поза межами встановленого законом строку, а наведені позивачем обґрунтування причин пропуску строку на подання таких заяв, як встановлено судом першої інстанції, не є поважними причинами, оскільки перебували у виключній залежності від волі позивача. При цьому, позивачем як в процесі підготовчого провадження, так і у підготовчому судовому засіданні 26.09.2022 до закриття підготовчого провадження, не зазначалось про можливість подання нових доказів, зокрема у формі заяв свідків.

Також колегія суддів вважає, що небажання позивача та його представників здійснювати ознайомлення з матеріалами справи №910/10699/21 у передбаченому законодавством порядку, жодним чином не є порушенням їх прав та відповідно суд першої інстанції не створював перешкод позивачу та його представникам у доступі до правосуддя.

Стосовно тверджень позивача, що судом в якості допустимого доказу долучено матеріали досудового розслідування кримінального провадження, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки, як вбачається зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/10699/21, суд першої інстанції не посилається як на окремий доказ на матеріали кримінального провадження №004718 від 03.12.2021 за ч.2 ст.190 КК України або протоколи допиту свідків у вказаному кримінальному провадженні. Відповідачем окремо від матеріалів кримінального провадження №004718 від 03.12.2021 року за ч.2 ст.190 КК України, як окремий доказ подавалась паперова копія рішення власника Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» ОСОБА_1 від 30 січня 2020.

Щодо посилання позивача на копію витягу Головного Центру Обробки Спеціальної Інформації Державної Прикордонної служби України про перетинання державного кордону України ОСОБА_1 , з якого вбачається, що на час підписання ОСОБА_1 рішення від 30.01.2020 він не перебував на території України та виключає за посиланням представника позивача можливість ним його прийняття, то колегією суддів такий доказ відхиляється, оскільки перебуваючи за кордоном та будучи єдиним учасником Товариства, ОСОБА_1 , на переконання колегії суддів, не залежно від свого місця знаходження, останній міг прийняти рішення про надання згоди на укладення директором Товариства спірного договору, що залежало виключно від його волі.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Приватного підприємства "Контейнерний термінал Іллічівськ" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/10699/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/10699/21 підлягає залишенню без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281- 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Контейнерний термінал Іллічівськ" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/10699/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/10699/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Приватне підприємство "Контейнерний термінал Іллічівськ".

4. Матеріали справи №910/10699/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, порядку та строку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 26.06.2023 у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. з 19.06.2023 у відпустці.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім