ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1974/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Колцун В.В.,

за участю представників:

від ОСОБА_1 - ОСОБА_1,

від Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" - Гаєв О.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА"

на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2023, прийняте суддею Гутом С.Ф., м. Одеса, повний текст складено 20.03.2023

у справі №916/1974/22

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА"

про визнання недійсними рішення та положення

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА", в якому просила визнати недійсним рішення спостережної ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" у формі протоколу спостережної ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" №1-п від 30.03.2012 та визнати недійсним положення про правління Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА", затверджене протоколом засідання спостережної ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" №1-п від 30.03.2012.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 12.09.2022 відкрито провадження у справі №916/1974/22.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.02.2023 у справі №916/1974/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено; витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладено на ОСОБА_1 .

В подальшому 22.02.2023 до суду першої інстанції надійшла заява Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" про ухвалення додаткового рішення б/н від 22.02.2023 (вх.№2-228/23 від 22.02.2023), в якій відповідач просив стягнути з ОСОБА_1 22500 грн судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №916/1974/22.

Зазначена заява мотивована тим, що відповідачем у зв`язку з розглядом даної справи в місцевому господарському суді були понесені судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 22500 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 14.03.2023 у справі №916/1974/22 (суддя Гут С.Ф.) вищенаведену заяву Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" 1500 грн витрат на професійну правничу допомогу по справі; у задоволенні решти заяви відмовлено.

Вказане судове рішення обґрунтоване тим, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, а відмова у задоволенні позовних вимог зумовлена пропуском ОСОБА_1 строку позовної давності, у зв`язку з чим існують підстави для стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу виключно у розмірі вартості послуги зі складання та подання заяви про застосування строку позовної давності, а саме: 1500 грн.

Не погодившись з додатковим рішенням, Кредитна спілка "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2023 у справі №916/1974/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву відповідача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22500 грн.

В апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що місцевим господарським судом в оскаржуваному додатковому рішенні не було надано вмотивованого пояснення щодо підстав для часткової відмови у задоволенні тих чи інших витрат, у тому числі не зазначено яким чином суд визначив вартість складання заяви про застосування строку позовної давності у розмірі 1500 грн. Водночас, за твердженням апелянта, відмова у задоволенні майже всіх судових витрат, заявлених до стягнення відповідачем, який не ініціював спір, а під час судового розгляду діяв добросовісно та не затягував розгляд справи, є надмірною та протиправною.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 02.05.2023 (вх.№878/23/Д1 від 03.05.2023) ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" задовольнити частково, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2023 у справі №916/1974/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" про відшкодування витрат на правничу допомогу відмовити в повному обсязі. Зокрема, позивачка зауважує на тому, що, з огляду на відсутність доказів направлення позивачці документів, які підтверджують витрати відповідача на правову допомогу, місцевий господарський суд повинен був відмовити Кредитній спілці "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" у відшкодуванні вказаних витрат у повному обсязі. Крім того, позивачка звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, а також на те, що договір про надання правової допомоги №24 від 19.09.2022 було укладено між Кредитною спілкою "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" та адвокатом Гаєвим Олександром Олександровичем з порушенням статуту відповідача.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 17.04.2023 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 вирішено розглянути апеляційну скаргу Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2023 у справі №916/1974/22 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, а також призначено дану справу до розгляду на 21.06.2023 об 11:30.

У судовому засіданні 21.06.2023, проведеному в режимі відеоконференції, представник Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" апеляційну скаргу підтримав; ОСОБА_1 висловила заперечення проти її задоволення.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 19.09.2022 між Кредитною спілкою "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" ("Клієнт") та адвокатом Гаєвим Олександром Олександровичем ("Адвокат") укладено договір про надання правової допомоги №24 (далі - договір №24 від 19.09.2022), за умовами пункту 1.1 якого Клієнт доручає та оплачує, а Адвокат бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу у взаємовідносинах та у судовій справі №916/1974/22 у провадженні Господарського суду Одеської області (за необхідності і судах апеляційної та касаційної інстанцій) про визнання недійсними рішень, для чого надає Адвокату право здійснювати свою професійну діяльність згідно з відповідним статусом Клієнта у господарському провадженні без будь-яких обмежень правомочності Адвоката.

В силу підпунктів 2.1.6, 2.1.7 пункту 2.1 договору №24 від 19.09.2022 Адвокат зобов`язаний надавати правові консультації з питань згідно з предметом договору, а також представляти і захищати права та інтереси Клієнта.

У підпункті 2.2.8 пункту 2.2 договору №24 від 19.09.2022 узгоджено, що Клієнт зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість отриманих послуг за рахунком, наданим Адвокатом.

Договір набуває чинності з дати його підписання і діє протягом 12 наступних календарних місяців (пункт 3.1 договору №24 від 19.09.2022).

21.02.2023 між Кредитною спілкою "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" та адвокатом Гаєвим Олександром Олександровичем було підписано без зауважень акт приймання-передачі наданих послуг б/н, згідно з яким на підставі договору №24 від 19.09.2022 Адвокат надав Клієнту послуги загальною вартістю 22500 грн, а саме: правову допомогу відповідно до вищенаведеного договору по представництву інтересів Клієнта в Господарському суді Одеської області у справі №916/1974/22 (зокрема, опрацювання законодавчої бази та вивчення практики Верховного Суду, що регулюють аналогічні спірні відносини; формування правової позиції та консультації Клієнта; підготовка та складання заяв по суті справи; підготовка/участь у судових засіданнях).

Відповідно до розрахунку витрат за договором №24 від 19.09.2022 адвокат Гаєв Олександр Олександрович надав Кредитній спілці "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" правову допомогу в Господарському суді Одеської області у справі №916/1974/22, а саме: ознайомлення з позовною заявою та складання/подання відзиву на позову заяву про визнання недійсним рішення (кількість годин - 3; загальна сума - 4500 грн); ознайомлення з відповіддю на позовну заяву та складання/подання заперечення (кількість годин - 3; загальна сума - 4500 грн); складання/подання клопотання про застосування строку позовної давності та заяв про закриття провадження та ознайомлення з ухвалами суду (кількість годин - 4; загальна сума - 6000 грн); підготовка/участь у судових засіданнях в режимі ВКЗ 10.01.2023, 07.02.2023 та 21.02.2023 (кількість годин - 3; загальна сума - 4500 грн); ознайомлення з процесуальними ухвалами суду та ознайомлення з протоколом судових засідань з 15.08.2022 до 21.02.2023 (кількість годин - 2 год; загальна сума - 3000 грн). Всього: кількість годин - 15 год; загальна сума - 22500 грн.

На виконання договору №24 від 19.09.2022 адвокат Гаєв Олександр Олександрович виставив відповідачу рахунок б/н від 21.02.2023 на суму 22500 грн.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За умовами частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Твердження позивачки про те, що договір про надання правової допомоги №24 від 19.09.2022 між Кредитною спілкою "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" та адвокатом Гаєвим Олександром Олександровичем було укладено з порушенням статуту відповідача, апеляційним господарським судом оцінюються критично, оскільки до спростування встановленої приписами статті 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності договору в межах окремого судового провадження у колегії суддів відсутні правові підстави не враховувати зазначений правочин.

В силу статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частинами першою, другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу приписів частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справах "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, враховуючи частини п`яту-сьому, дев`яту статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.

Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №906/194/18, акцентує увагу на необхідності дослідження документів на підтвердження обсягу витрат на правову допомогу, у тому числі щодо необхідності наявності розрахунку відповідних витрат, а також оцінки можливого фактичного їх понесення, оскільки у зазначеному випадку встановлення факту понесення витрат залежить від доведення факту надання правової допомоги у відповідних обсягах.

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а тому відповідно до вимог чинного процесуального закону цілком достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 15.06.2021 у справі №922/2987/20, від 18.05.2021 у справі №923/121/20, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі №923/726/18 та від 26.02.2020 у справі №910/14371/18.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Даний правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові від 28.11.2019 у справі №914/1605/18.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що не надсилання іншим учасникам справи копій відповідних доказів на підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, фактично призводить до порушення принципу змагальності та до неможливості інших учасників судового розгляду ознайомитись з їх змістом. Вказані обставини, в свою чергу, позбавляють іншу сторону можливості надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх розрахунку (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №910/3067/21).

У випадку недотримання вимог щодо належного направлення відповідних копій документів іншому учаснику справи, а також у разі ненадання суду підтвердження факту такого надсилання суд, з огляду на положення статті 80 Господарського процесуального кодексу України, не може брати до уваги докази понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду відповідної заяви.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 10.12.2019 у справі №902/844/18.

Водночас колегія суддів зауважує на тому, що частина дев`ята статті 80 Господарського процесуального кодексу України передбачає випадки, коли копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь можуть не надсилатись/не надаватись особою, яка їх подає, іншим учасникам справи, а саме: суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Як вбачається з матеріалів справи, заяву Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" б/н від 22.02.2023 (вх.№2-228/23 від 22.02.2023) про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, до якої додано відповідні докази на підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, було подано до місцевого господарського суду в електронній формі з використанням системи "Електронний суд".

За таких обставин, апеляційним господарським судом не приймаються до уваги доводи позивачки про порушення відповідачем норм процесуального права внаслідок не надіслання ОСОБА_1 доказів на підтвердження витрат Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом даної справи в Господарському суді Одеської області.

Частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №923/1121/17 також вказано, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 11.09.2020 у справі №922/3724/19.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 до суду першої інстанції було подано заперечення щодо заяви відповідача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу б/н від 06.03.2023 (вх.№6957/23 від 06.03.2023), в яких позивачка, посилаючись на виникнення спору у цій справі внаслідок неправомірних дій Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА", просила у повному обсязі відмовити відповідачу у стягненні заявленої до відшкодування суми витрат на правничу допомогу.

В силу частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зазначеною нормою визначено два випадки, за яких суд з власної ініціативи може відступити від загального правила розподілу судових витрат: 1) зловживання стороною чи її представником процесуальними правами; 2) виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Отже, частина дев`ята статті 129 Господарського процесуального кодексу України наділяє господарський суд дискреційними повноваженнями щодо покладання на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, судових витрат повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, однак, за умови, що відповідний висновок суду має бути належним чином обґрунтованим. Наведена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

При цьому, норма частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України є спеціальною в співвідношенні із загальною нормою частини 4 цієї ж статті, та, як наслідок, підлягає пріоритетному застосуванню.

Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 21.03.2023 у справі №911/813/21.

Зі змісту рішення Господарського суду Одеської області від 21.02.2023 у справі №916/1974/22, яке набрало законної сили та є чинним, вбачається, що місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки оскаржуване нею рішення спостережної ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" у формі протоколу №1-п від 30.03.2012, яким затверджено положення про правління Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА", було прийняте за відсутності у спостережної ради відповідача відповідних повноважень (компетенції), між тим суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачкою строку позовної давності.

За таких обставин, висновок місцевого господарського суду про незаконність оскаржуваного позивачкою рішення спостережної ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" у формі протоколу №1-п від 30.03.2012 свідчить про те, що спір у цій справі фактично виник внаслідок неправильних дій відповідача, при цьому сам по собі факт відмови у задоволенні позову внаслідок застосування Господарським судом Одеської області до вимог позивачки наслідків спливу строку позовної давності жодним чином не спростовує неправомірності поведінки відповідача та, як наслідок, не виключає можливості застосування при вирішенні заяви Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" б/н від 22.02.2023 (вх.№2-228/23 від 22.02.2023) про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу приписів частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, обґрунтовано зазначивши про виникнення спору у даній справі внаслідок неправильних дій відповідача, місцевий господарський суд за відсутності належного мотивування дійшов висновку про те, що стягненню з позивачки на користь Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" підлягає лише вартість складання заяви про застосування строку позовної давності у розмірі 1500 грн, між тим у матеріалах справи відсутні відомості, які б дозволяли суду встановити вартість складання даного процесуального документа, оскільки фіксований розмір за оформлення даного документа не узгоджено; кількість часу, витраченого на складання саме цієї заяви не зазначено, як і взагалі не визначено вартості однієї години роботи адвоката.

З огляду на викладене, беручи до уваги відсутність у суду об`єктивної можливості встановити вартість складання заяви про застосування строку позовної давності, а також враховуючи те, що нормою частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України суду надано дискреційне право незалежно від результатів вирішення справи покласти на відповідача у повному обсязі всі понесені ним судові витрати (як на сторону, винну у виникненні даного судового спору), Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2023 у справі №916/1974/22 в частині задоволення заяви Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" б/н від 22.02.2023 (вх.№2-228/23 від 22.02.2023) про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаної заяви в цій частині.

Посилання апелянта на те, що під час судового розгляду він діяв добросовісно та не затягував розгляд справи, колегією суддів до уваги не приймаються, адже підставою для покладення на відповідача понесених ним судових витрат виступає виникнення спору у справі внаслідок його неправильних дій, а не зловживання стороною чи її представником процесуальними правами.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2023 у справі №916/1974/22 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню в частині задоволення заяви Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" б/н від 22.02.2023 (вх.№2-228/23 від 22.02.2023) про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаної заяви в цій частині.

При цьому, з огляду на те, що в апеляційній скарзі Кредитна спілка "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" просила додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2023 у справі №916/1974/22 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким заяву відповідача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити, апеляційний господарський суд, беручи до уваги покладення на самого відповідача його витрат на професійну правничу допомогу, зазначає про те, що вказана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, адже оскаржуване додаткове рішення скасовується лише в частині задоволених вимог заяви про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" задовольнити частково.

Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2023 у справі №916/1974/22 в частині задоволення заяви Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВА СПІЛКА" б/н від 22.02.2023 (вх.№2-228/23 від 22.02.2023) про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати, у задоволенні заяви в цій частині відмовити.

В решті додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2023 у справі №916/1974/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.06.2023.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук