ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2176/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Колцун В.В.,

за участю представників:

від Фізичної особи-підприємця Поліщука Віталія Станіславовича - участі не брали,

від Фермерського господарства "Колос-2021" - участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства "Колос-2021"

на рішення Господарського суду Одеської області від 20.03.2023, прийняте суддею Літвіновим С.В., м. Одеса, повний текст складено 30.03.2023,

у справі №916/2176/22

за позовом: Фізичної особи-підприємця Поліщука Віталія Станіславовича

до відповідача: Фермерського господарства "Колос-2021"

про стягнення 786 497,09 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Фізична особа-підприємець Поліщук Віталій Станіславович звернувся з позовом до Фермерського господарства "Колос-2021", в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальній сумі 786497,09 грн, з яких: 778235 грн основного боргу, 5447,65 грн інфляційних втрат та 2814,44 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем №20/06/2022 від 20.06.2022.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 07.09.2022 відкрито провадження у справі №916/2176/22.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.03.2023 у справі №916/2176/22 (суддя Літвінов С.В.) позов задоволено повністю; стягнуто з Фермерського господарства "КОЛОС-2021" на користь Фізичної особи-підприємця Поліщука Віталія Станіславовича 778235 грн основного боргу, 5447,65 грн інфляційних втрат, 2814,44 грн 3% річних та 11797,46 грн витрат зі сплати судового збору.

Судове рішення мотивоване доведеністю позивачем факту неналежного виконання Фермерським господарством "Колос-2021" прийнятих на себе зобов`язань за договором оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем №20/06/2022 від 20.06.2022, що зумовлює правомірність заявлення Фізичною особою-підприємцем Поліщуком Віталієм Станіславовичем вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фермерське господарство "Колос-2021" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 20.03.2023 у справі №916/2176/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що судове засідання у даній справі, яке було призначене місцевим господарським судом на 18.01.2023 та в якому було закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті, безпідставно проведене Господарським судом Одеської області без належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, внаслідок чого Фермерське господарство "Колос-2021" було протиправно позбавлене реалізації свого права на подання доказів та пояснень. Водночас, за твердженням апелянта, він не отримував від позивача позовну заяву та додані до неї документи, у зв`язку з чим не міг надати відзив на позовну заяву з документальним підтвердженням обґрунтованості своїх заперечень, при цьому відповідач переконаний, що наданий Фізичною особою-підприємцем Поліщуком Віталієм Станіславовичем до суду договір, на підставі якого заявлено позовні вимоги у цій справі, є підробленим. Скаржник також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що позивач не з`являвся до суду першої інстанції для участі у судових засіданнях, які були призначені на 31.10.2022 та на 12.12.2022, а тому Господарський суд Одеської області повинен був залишити позовну заяву Фізичної особи-підприємця Поліщука Віталія Станіславовича у цій справі без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 20.04.2023 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 05.05.2023.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 вирішено розглянути апеляційну скаргу Фермерського господарства "Колос-2021" на рішення Господарського суду Одеської області від 20.03.2023 у справі №916/2176/22 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, а також призначено дану справу до розгляду на 21.06.2023 об 11:00.

У судовому засіданні 21.06.2023 представники сторін участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (а.с.108, 109).

21.06.2023 каналами електронного зв`язку до суду апеляційної інстанції від Фізичної особи-підприємця Поліщука Віталія Станіславовича надійшло клопотання б/н від 21.06.2023 (вх.№952/23/Д1 від 21.06.2023), в якому останній, посилаючись на неотримання від відповідача копії апеляційної скарги, просив відкласти розгляд справи №916/2176/22.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на те, що явка повноважних представників сторін у судовому засіданні 21.06.2023 обов`язковою не визнавалась, а до апеляційної скарги Фермерського господарства "Колос-2021" додано докази надсилання позивачу за належною адресою копії апеляційної скарги та доданих до неї документів листом з описом вкладення, при цьому позивач, будучи обізнаним про відкриття апеляційного провадження внаслідок отримання 29.04.2023 відповідної ухвали суду, жодним чином не обґрунтував неможливість ознайомлення з матеріалами даної справи до проведення судового засідання, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Поліщука Віталія Станіславовича б/н від 21.06.2023 (вх.№952/23/Д1 від 21.06.2023) про відкладення розгляду справи, про що у судовому засіданні 21.06.2023 було постановлено протокольну ухвалу.

Фізична особа-підприємець Поліщук Віталій Станіславович своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 20.06.2022 між Фізичною особою-підприємцем Поліщуком Віталієм Станіславовичем ("Орендодавець") та Фермерським господарством "Колос-2021" ("Орендар") укладено договір оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем №20/06/2022 (далі - договір №20/06/2022 від 20.06.2022), відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендареві у строкове платне користування, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування сільськогосподарську техніку - комбайн зернозбиральний марки "CLAAS LEXION 480" (2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , що належить власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 , виданого та зареєстрованого 02.03.2017 ГУ Держпродспоживслужбою в Житомирській області) під керуванням екіпажу Орендодавця та сплачувати Орендодавцю орендну плату. Орендодавець зобов`язується забезпечити своїми силами керування та технічну експлуатацію сільськогосподарської техніки.

Орендар використовує орендовану за цим договором сільськогосподарську техніку за технічним призначенням, визначеним виробником, з метою здійснення сільськогосподарських робіт на земельних ділянках Орендаря площею 626,1 га. Розмір площі земельних ділянок, на яких буде використовуватись сільськогосподарська техніка, може бути змінений за погодженням сторін, про що буде підписано додаток до цього договору (пункт 2.1 договору №20/06/2022 від 20.06.2022).

В силу пунктів 3.1, 3.2 договору №20/06/2022 від 20.06.2022 Орендодавець зобов`язаний за актом передачі передати сільськогосподарську техніку Орендарю на території Орендаря (с. Секретарівка Одеського р-ну Одеської області) в технічному робочому (справному) стані, попередивши про всі особливі властивості сільськогосподарської техніки, не пізніше 23.06.2022. Орендована сільськогосподарська техніка є і залишається власністю Орендодавця у безспірному порядку незалежно від розміру орендних платежів та інших обставин.

Згідно з пунктом 4.1 договору №20/06/2022 від 20.06.2022 строк дії договору оренди встановлюється до завершення Орендарем визначеного у пункті 2.1 договору обсягу сільськогосподарських робіт.

За умовами пунктів 5.1-5.3, 5.7 договору №20/06/2022 від 20.06.2022 загальна вартість (ціна) оренди за цим договором складає 778235 грн. Сторони дійшли згоди, що вартість орендної плати може переглядатись за згодою сторін, про що сторони договору укладають додаткову угоду, яка буде невід`ємною частиною цього договору. Розрахунок розміру орендної плати здійснюється без урахування індексів інфляції. Платежі, не обумовлені цим договором, Орендарем не здійснюються.

У пунктах 5.4-5.6 договору №20/06/2022 від 20.06.2022 узгоджено, що початок перебігу строку оренди сільськогосподарської техніки, за який нараховується орендна плата, відраховується з дати підписання акту прийому-передачі сільськогосподарської техніки. Екіпаж приступає до виконання роботи в Орендаря з моменту підписання вищезазначеного акту прийому-передачі сільськогосподарської техніки. Орендна плата вноситься протягом 10 банківських днів з моменту повернення сільськогосподарської техніки за актом приймання-передачі та підписання сторонами актів наданих послуг та реєстрації податкової накладної шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця. Орендна плата вважається сплаченою Орендарем з дня зарахування її на рахунок Орендодавця.

Підпунктом 6.2.2 пункту 6.2 договору №20/06/2022 від 20.06.2022 передбачено, що Орендодавець за цим договором має право отримати від Орендаря орендну плату відповідно до умов цього договору.

Відповідно до підпункту 7.1.4 пункту 7.1 договору №20/06/2022 від 20.06.2022 Орендар зобов`язується своєчасно здійснювати орендні платежі.

За невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (пункт 10.1 договору №20/06/2022 від 20.06.2022).

В силу 13.2, 13.3 договору №20/06/2022 від 20.06.2022 договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (у разі їх наявності).

20.06.2022 між сторонами підписано акт прийому-передачі б/н до договору №20/06/2022 від 20.06.2022, з якого вбачається, що відповідачу було передано комбайн зернозбиральний марки "CLAAS LEXION 480" (2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , що належить власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 , виданого та зареєстрованого 02.03.2017 ГУ Держпродспоживслужбою в Житомирській області).

В подальшому вищенаведене майно було повернуто позивачеві на підставі акту прийому-передачі б/н від 04.07.2022 до договору №20/06/2022 від 20.06.2022.

На виконання договору №20/06/2022 від 20.06.2022 між сторонами було підписано без зауважень та скріплено печатками акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №04/07/2022 від 04.07.2022 на суму 778235 грн.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 778235 грн основної заборгованості, а також 5447,65 грн інфляційних втрат та 2814,44 грн 3% річних, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням Фермерським господарством "Колос-2021" прийнятих на себе зобов`язань за договором №20/06/2022 від 20.06.2022.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе за договором №20/06/2022 від 20.06.2022 зобов`язань в частині проведення оплати, а відтак із правомірності заявлених позовних вимог про стягнення основної заборгованості та компенсаційних нарахувань.

Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Отже, договір №20/06/2022 від 20.06.2022 став підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

Твердження апелянта про те, що наданий позивачем до місцевого господарського суду договір №20/06/2022 від 20.06.2022 є підробленим, колегією суддів до уваги не приймається, адже статтею 204 Цивільного кодексу України унормовано, що правомірність правочину презюмується.

Закріплена зазначеною статтею Цивільного кодексу України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами цього правочину, повинні безперешкодно реалізовуватись, а прийняті обов`язки підлягають виконанню.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 12.12.2019 у справі №910/13985/19.

Таким чином, до спростування презумпції правомірності договору №20/06/2022 від 20.06.2022, у апеляційного господарського суду відсутні правові підстави не враховувати зазначений правочин, тим більше, що жодного доказу на підтвердження своїх доводів про сфальшованість вказаного договору Фермерським господарством "Колос-2021" до суду не подано.

Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Як зазначалося вище, на виконання договору №20/06/2022 від 20.06.2022 сторонами без зауважень було підписано та скріплено печатками акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №04/07/2022 від 04.07.2022 на суму 778235 грн, що в силу приписів чинного законодавства України та узгоджених сторонами умов вищенаведеного договору свідчить про виникнення у Фермерського господарства "Колос-2021" відповідного обов`язку з оплати вказаної суми.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Таким чином, враховуючи викладені вище норми права та узгоджені сторонами умови договору №20/06/2022 від 20.06.2022, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів проведення відповідачем оплати за вказаним договором, що зумовлює наявність у останнього відповідного боргу, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з Фермерського господарства "КОЛОС-2021" на користь Фізичної особи-підприємця Поліщука Віталія Станіславовича основної заборгованості за цим договором у сумі 778235 грн.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що невиконання грошового зобов`язання правильно кваліфіковане місцевим господарським судом як його порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а самого відповідача визначено таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Саме таку правову позицію викладено у пунктах 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013.

У застосуванні індексації колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду також враховуються рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.1997. У листі Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.1997 зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а у середньому за місяць, тому умовно слід виходити з того, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають будь-який період, перемножити між собою.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд, перевіривши виконаний позивачем розрахунок компенсаційних нарахувань, зазначає, що останнім у зв`язку з невиконанням Фермерським господарством "КОЛОС-2021" зобов`язань за договором №20/06/2022 від 20.06.2022 правомірно нараховано відповідачу 5447,65 грн інфляційних втрат (за серпень місяць 2022 року) та 2814,44 грн 3% річних (за період з 19.07.2022 по 31.08.2022).

Колегія суддів наголошує на тому, що жодних доводів стосовно неправильності проведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних апеляційна скарга не містить.

Твердження апелянта про те, що він не отримував від позивача позовну заяву та додані до неї документи, у зв`язку з чим не міг надати відзив на позовну заяву з документальним підтвердженням обґрунтованості своїх заперечень, апеляційним господарським судом до уваги не приймаються, оскільки Фізичною особою-підприємцем Поліщуком Віталієм Станіславовичем до позову було додано докази направлення позивачу листом з описом вкладення за належною адресою (яка також вказана Фермерським господарством "Колос-2021"і безпосередньо в апеляційній скарзі, що підтверджує правильність останньої) копії позову з додатками (а.с.6), при цьому відносини між оператором поштового зв`язку, який доставляє лист, та адресатом перебувають поза контролем відправника, тобто відправник не знає і не може знати хто саме та за яких обставин отримає поштове відправлення і чи отримає взагалі, у зв`язку з чим відправник не може відповідати за доставку кореспонденції.

Доводи скаржника про те, що позивач не з`являвся до суду першої інстанції для участі у судових засіданнях, які були призначені на 31.10.2022 та на 12.12.2022, у зв`язку з чим Господарський суд Одеської області повинен був залишити позовну заяву Фізичної особи-підприємця Поліщука Віталія Станіславовича у цій справі без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, є безпідставними, оскільки Фізичною особою-підприємцем Поліщуком Віталієм Станіславовичем до місцевого господарського було подано заяви №21 від 10.10.2022 (вх.№22107/22 від 11.10.2022), б/н від 23.11.2022 (вх.№26738/22 від 23.11.2022), б/н від 04.01.2023 (вх.№165/23 від 04.01.2023) та б/н від 18.01.2023 (вх.№1860/23 від 19.01.2023) про розгляд даної справи за відсутності позивача, що свідчить про відсутність підстав для залишення позову без розгляду.

Посилання Фермерського господарства "Колос-2021" на те, що судове засідання у даній справі, яке було призначене місцевим господарським судом на 18.01.2023 та в якому було закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті, безпідставно проведене Господарським судом Одеської області без належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, внаслідок чого останнє було протиправно позбавлене реалізації свого права на подання доказів та пояснень, колегією суддів оцінюються критично, адже суд першої інстанції вжив усіх належних та необхідних заходів для повідомлення Фермерського господарства "Колос-2021" про судовий розгляд даної справи, направляючи рекомендованою кореспонденцією відповідну ухвалу суду за належною поштовою адресою відповідача, правильність якої останній фактично підтвердив шляхом її зазначення безпосередньо в апеляційній скарзі.

В силу частин третьої, четвертої статті 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.28), відповідач 13.09.2022 отримав ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.09.2022 про відкриття провадження у справі №916/2176/22, якою Фермерському господарству "Колос-2021" було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов.

Між тим протягом встановленого судом строку Фермерське господарство "Колос-2021" відзив на позовну заяву разом з доказами на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог до місцевого господарського суду не подало, жодних письмових повідомлень щодо неможливості подання доказів ним також до суду надано не було, а тому, беручи до уваги те, що згідно з частиною четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, твердження апелянта про те, що він був позбавлений реалізації свого права на подання доказів та пояснень є необґрунтованими.

Крім того, у разі існування заяв чи клопотань відповідача, пов`язаних з розглядом справи, які не були заявлені ним з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, сам по собі факт закриття підготовчого провадження у судовому засіданні 18.01.2023 жодним чином не позбавляв Фермерське господарство "Колос-2021" права на подання в подальшому таких заяв або клопотань у порядку статті 207 Господарського процесуального кодексу України.

Колегією суддів також враховується, що 22.10.2022 відповідач отримав ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.10.2022 про призначення розгляду справи №916/2176/22 на 31.10.2022 (а.с.36), а 08.11.2022 - ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.10.2022 про відкладення розгляду справи №916/2176/22 на 23.11.2022 (а.с.37), після чого 23.11.2022 Фермерське господарство "Колос-2021" звернулося до суду першої інстанції з заявою №65 від 23.11.2022 (вх.№26772/22 від 23.11.2022) про відкладення розгляду даної справи та надання відповідачу можливості ознайомитися з матеріалами справи.

Судове засідання у справі №916/2176/22, призначене на 23.11.2022, не відбулося внаслідок аварійного відключення енергопостачання у м. Одесі, спричиненого масованими ракетними обстрілами енергетичної інфраструктури України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.11.2022 розгляд цієї справи було призначено на 12.12.2022, а в подальшому ухвалою суду від 12.12.2022 відкладено розгляд даної справи на 04.01.2023.

Фермерське господарство "Колос-2021" відмовилося від отримання поштового відправлення, яким місцевий господарський суд надіслав відповідачеві вищенаведену ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.12.2022, що підтверджується відповідною відміткою на конверті (а.с.59), відтак, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження порушення оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, в силу приписів пункту 4 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України відповідач був належним чином сповіщений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Судове засідання у справі №916/2176/22, призначене на 04.01.2023, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Літвінова С.В. на лікарняному, внаслідок чого ухвалою від 09.01.2023 суд першої інстанції на 18.01.2023 призначив наступне судове засідання, в якому в подальшому закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 13.02.2023, після чого 13.02.2023 відповідач подав до Господарського суду Одеської області заяву №14 від 13.02.2023 (вх.№4383/23 від 13.02.2023) про відкладення розгляду даної справи.

23.02.2023 засобами поштового зв`язку Фермерське господарство "Колос-2021" отримало ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.02.2023, якою у судовому засіданні у цій справі було оголошено перерву до 20.03.2023 (а.с.73), відтак відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, в якому місцевим господарським судом було ухвалене оскаржуване судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд наголошує на тому, що неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову зумовлене власною недбалістю Фермерського господарства "Колос-2021", яке, беззаперечно будучи обізнаним про існування цієї судової справи, не проявляло інтересу до даного спору, хоча, діючи розумно та обачливо, повинно було розуміти наслідки своєї пасивної поведінки у вигляді розгляду судом справи за наявними у матеріалах справи доказами, а тому намагання апелянта перекласти на Господарський суд Одеської області відповідальність за своє байдуже ставлення до можливості реалізації відповідачем наданих йому чинним законодавством процесуальних прав учасника справи є необґрунтованими.

Жодних інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення Господарського суду Одеської області від 20.03.2023 у справі №916/2176/22 скаржником в апеляційній скарзі не зазначено.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 20.03.2023 у справі №916/2176/22 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Колос-2021" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 20.03.2023 у справі №916/2176/22 - без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фермерське господарство "Колос-2021".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.06.2023.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук