РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.06.2023Справа № 910/6190/23
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СітіЕнерджі» (18001, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Святотроїцька, буд. 73, офіс 22; ідентифікаційний код: 44368037)

до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 3; ідентифікаційний код: 21616582)

про стягнення 54868,79 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.04.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СітіЕнерджі» з вимогами до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення 54868,79 грн, з яких 46361,06 грн основного боргу, 8026,16 грн пені та 481,57 грн 3% річних.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 не у повному обсязі здійснив оплату спожитої у січні-лютому 2023 року електричної енергії, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 54868,79 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 8026,16 грн пені та 481,57 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2023 відкрито провадження у справі №910/6190/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

12.05.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що оплата спожитої електроенергії частково здійснювалась за рахунок бюджетних коштів. Крім того, відповідач просив зменшити розмір пені та 3% річних до 1 грн.

19.05.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СітіЕнерджі» (постачальник) та Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» (споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії №1/01.23-Т, предметом якого є електрична енергія за ДК 021:20-5 Електрична енергія (електрична енергія для адміністративних будівель Центру ДЗК, в тому числі ОЦОД, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 3).

Відповідно до п. 3.1 Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 початком постачання електричної енергію споживачу є дата, зазначена в заявці-приєднанні, яка є Додатком №1 до цього договору.

Згідно з п. 3.2 Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 строк постачання електричної енергії 06.01.2023 - 31.12.2023.

Відповідно до п. 5.6 Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 приймання-передача електричної енергії, поставленої постачальником та прийнятої споживачем у розрахунковому періоді, оформлюються шляхом підписання сторонами щомісячних актів приймання-передачі.

Згідно з п. 13.1 Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2023, а в частині оплати за спожиту електричну енергію та оформлення всіх необхідних документів на виконання даного договору договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

01.03.2023 між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023, в якій сторони зазначили, що у зв`язку із зупиненням дії ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, сторони дійшли згоди припинити дію договору шляхом його розірвання з 01.03.2023. Договір діє в частині постачання електричної енергії до 28.02.2023 включно, а в частині проведення розрахунків та оформлення необхідних документів - до їх повного виконання.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 не у повному обсязі здійснив оплату спожитої у січні-лютому 2023 року електричної енергії, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 54868,79 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 8026,16 грн пені та 481,57 грн 3% річних.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, а відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно з частиною 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Судом встановлено, що у січні 2023 року відповідачем на умовах Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 було спожито електричну енергію на суму 244835,30 грн, що підтверджується Актом №152 від 31.01.2023, та у лютому 2023 року - електричну енергію на суму 303670,67 грн, що підтверджується Актом №789 від 28.02.2023, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками печаток юридичних осіб позивача і відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5.11 Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 оплата за договором має бути здійснена споживачем у строк, який не може бути більшим ніж 10 банківських днів з дати отримання рахунку на оплату та підписання сторонами акту приймання-передачі електричної енергії, але в будь-якому разі не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Судом встановлено, що 07.03.2023 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 217668,73 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №711 від 06.03.2023 (призначення платежу - за електроенергію січень 2023 року); 09.03.2023 - грошові кошти у розмірі 265245,18 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №737 від 07.03.2023 (призначення платежу - за електроенергію лютий 2023 року); 06.04.2023 - грошові кошти у розмірі 19231,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3865 від 05.04.2023 (призначення платежу - за електроенергію січень 2023 року).

Таким чином, до дати звернення позивача з даним позовом до суду (21.04.2023) відповідач сплатив позивачу грошові кошти у загальному розмірі 502144,91 грн, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 46361,06 грн.

Судом встановлено, що 01.05.2023 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 18520,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3927 від 01.05.2023 (призначення платежу - за електроенергію січень, лютий 2023 року); 10.05.2023 - грошові кошти у розмірі 20682,98 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3991 від 10.05.2023 (призначення платежу - за електроенергію лютий 2023 року); 24.05.2023 - грошові кошти у розмірі 7158,08 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №4060 від 24.05.2023 (призначення платежу - за електроенергію лютий 2023 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, враховуючи, що предмет спору (стягнення суми основного борг у розмірі 46361,06 грн) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду, суд дійшов висновку закрити провадження у справі №910/6190/23 в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» суми основного боргу у розмірі 46361,06 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (у зв`язку з відсутністю предмета спору).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 8026,16 грн (5440,68 грн пені за період з 20.02.0023 по 09.03.2023 за прострочення оплати електроенергії за січень 2023 року та 2585,48 грн пені за період з 20.03.2023 по 20.04.2023 за прострочення оплати електроенергії за лютий 2023 року).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 9.2 Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 за порушення споживачем строків розрахунків споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, індекс інфляції та 3% річних за кожен день прострочення, без обмеження періоду нарахування, до дати повної оплати.

Перевіривши розрахунки пені, суд дійшов висновку щодо їх необґрунтованості, оскільки позивачем неправильно було визначено початок періоду нарахування пені (з 20 числа відповідного місяця замість 21 числа) та не враховано призначення платежу, яке вказував відповідача при здійсненні часткових оплат, у зв`язку з чим здійснені відповідачем оплати повинні були зараховуватись з урахуванням вказаного відповідачем чіткого призначення платежу.

Наприклад, здійснений відповідачем 09.03.2023 платіж у сумі 265245,18 грн повинен був бути зарахований у повному обсязі як платіж з лютий 2023 року, у зв`язку з чим з 21.03.2023 позивач має право нараховувати відповідачу пеню на суму 38425,49 грн (а не на суму65592,06 грн як це робить позивач).

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок пені (в межах заявленого позивачем періоду нарахування), відповідно до якого обґрунтованим розміром пені є 6438,88 грн.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 481,57 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунки 3% річних, суд дійшов висновку щодо їх необґрунтованості, оскільки позивачем неправильно було визначено початок періоду нарахування 3% річних (з 20 числа відповідного місяця замість 21 числа) та не враховано призначення платежу, яке вказував відповідача при здійсненні часткових оплат, у зв`язку з чим здійснені відповідачем оплати повинні були зараховуватись з урахуванням вказаного відповідачем чіткого призначення платежу.

Наприклад, здійснений відповідачем 09.03.2023 платіж у сумі 265245,18 грн повинен був бути зарахований у повному обсязі як платіж з лютий 2023 року, у зв`язку з чим з 21.03.2023 позивач має право нараховувати відповідачу 3% річних на суму 38425,49 грн (а не на суму65592,06 грн як це робить позивач).

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок 3% річних (в межах заявленого позивачем періоду нарахування), відповідно до якого обґрунтованим розміром 3% річних є 386,34 грн.

При цьому, судом відхиляються доводи відповідача про те, що частково оплата спожитої електроенергії повинна була здійснюватись за рахунок бюджетних коштів, оскільки наведені обставини не звільняють відповідача від обов`язку своєчасно та у повному обсязі проводити розрахунки з постачальником електричної енергії.

Так само, суд вважає необгрунтованими доводи відповідача, що невиконання ним зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 обумовлене простроченням виконання контрагентами відповідача своїх зобов`язань за укладеними договорами.

Зокрема, у ст. 617 Цивільного кодексу України вказано, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру пені та 3% річних до 1 грн, суд зазначає наступне.

Відповідач зазначив, що згідно з п.п. 2.1.1.,2.1.2. п. 2.1 Розділу II Статуту Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - Статут), затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22.10.2018 № 164, основною метою діяльності Підприємства є адміністрування Державного земельного кадастру та отримання прибутку від здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 3.4. Розділу III Статуту Підприємство діє на принципах госпрозрахунку, самофінансування та самоокупності і функціоную як самостійний суб`єкт господарювання.

З низки об`єктивних причин та військовою агресією російської федерації, проведенням активних бойових дій на території України Центр ДЗК перебуває в край скрутному фінансову становищі.

Зазначене пояснюється тим, що з початку воєнного вторгнення російською федерацією на територію України усі філії повністю призупинили свою діяльність, і лише через деякий час, поступово, деякі філії, які не знаходяться на тимчасово окупованих територіях або на територіях, де ведуться активні бойові дії, почали частково відновлювати свою діяльність.

Разом з цим, діючий воєнний стан в Україні, особливості регулювання земельних відносин під час воєнного стану (зокрема, заборона виконання частини землевпорядних робіт та проведення земельних торгів), певні обмеження на нормативно-правовому рівні у проведенні платежів Державною казначейською службою в умовах воєнного стану (роботи із землеустрою відсутні у переліку платежів, які здійснюються Державною казначейською службою під час воєнного стану у певній черговості), а також зменшення ринкового попиту на роботи із землеустрою, топографо-геодезичні, картографічні та землеоціночні роботи призвели до значного зниження у 2022 році наповнення дохідної частини Центру ДЗК.

Крім цього, на зменшення обсягів виконання філіями відповідних робіт у період дії воєнного стану та, відповідно, фінансових надходжень вплинуло те, що починаючи з 24 лютого 2022 року по 17 травня 2022 року робота автоматизованої системи Державного земельного кадастру була призупинена, що виключало можливість внесення до земельного кадастру відомостей про його об`єкти за результатами робіт із та оцінки земель, а на даний час ведення та функціонування Державного кадастру здійснюється лише у межах адміністративно-територіальних що не належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії або тимчасово окупованих.

Ураховуючи вищевикладене, збройна агресія російської федерації проти України призвела до значного погіршення фінансового стану Центру ДЗК та збиткової його діяльності у 2022 році, що стало, зокрема, причиною невиплати заробітної плати працівникам Підприємства, сплати податків та інших обов`язкових платежів, виникнення значної кредиторської заборгованості.

Так, чистий фінансовий результат (збиток) Центру ДЗК за 2022 рік складає 11101 тис. грн. Відповідно до Балансу (звіту про фінансовий стан) на 31 грудня 2022 року крім інших поточні зобов`язання по розрахункам з оплати праці становили 12598 тис. грн. Чистий фінансовий результат (збиток) Центру ДЗК за І квартал 2023 рік складає 1367 тис. грн. Відповідно до Балансу (звіту про фінансовий стан) на 31 березня 2023 року крім інших поточні зобов`язання по розрахункам з оплати праці становили 14207 тис. грн.

Отже, як вказує відповідач, стягнення в судовому порядку пені та 3% річних за користування грошовими коштами є підставою погіршення і так складного фінансового становища відповідача та надмірним навантаженням на Підприємство державного сектору економіки. При цьому несплата заборгованості в повному обсязі відповідачем виникла з незалежних від нього причин, а саме як зазначено вище у зв`язку з несвоєчасним виконанням договірних зобов`язань Територіальним управлінням БЕБ у м. Києві та Київській області перед Центром ДЗК.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №904/4685/18, від 21.11.2019 у справі № 916/553/19).

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

З огляду на всі фактичні обставини справи та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру, що підлягає стягненню з відповідача (6438,88 грн), до 1 грн. При цьому, суд дійшов висновку частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних, суд зазначає, що із положень статей 230, 233 Господарського кодексу України та статей 549, 551 Цивільного кодексу України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за простроченяня грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №910/3692/18, 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18.Відтак, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру 3% річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За таких обставин, суд дійшов висновку повернути позивачу сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1814,26 грн (в частині позовних вимог, щодо яких суд дійшов висновку закрити провадження у справі).

В іншій частині позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» суми основного боргу у розмірі 46361,06 грн.

3. Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 3; ідентифікаційний код: 21616582) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СітіЕнерджі» (18001, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Святотроїцька, буд. 73, офіс 22; ідентифікаційний код: 44368037) пеню у розмірі 6438 (шість тисяч чотириста тридцять вісім) грн 88 коп., 3% річних у розмірі 386 (триста вісімдесят шість) грн 34 коп. та судовий збір у розмірі 267 (двісті шістдесят сім) грн 10 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СітіЕнерджі» (18001, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Святотроїцька, буд. 73, офіс 22; ідентифікаційний код: 44368037) судовий збір у розмірі 1814 (одна тисяча вісімсот чотирнадцять) грн 26 коп., сплачений за платіжною інструкцією №639 від 20.04.2023.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак