ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року Справа № 924/4/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є.

судді Мельник О.В.

секретар судового засідання Комшелюк А.А.

за участю представників:

позивача: Шевчук В.В.

відповідача: Куркевич О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Рааца Костянтина Валерійовича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.23 р. та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Авто Вінниця" на протокольну ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 22.03.2023 року у справі №924/4/23 про відмову в задоволенні заяви позивача про збільшення позовних вимог, на протокольну ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 22.03.2023 року у справі №924/4/23 про відмову у витребуванні оригіналів доказів та на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 у справі №924/4/23 (суддя Гладюк Ю.В. м. Хмельницький, повний текст складено 25.04.2023)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Авто Вінниця", м. Вінниця

до ФОП Рааца Костянтина Валерійовича, м. Волочиськ, Хмельницька обл.

про повернення безпідставно набутого майна та визнання правочину номер 31/12/18 від 31.12.18 недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаворит Авто Вінниця" звернулось до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Рааца Костянтина Валерійовича про стягнення 250 000 грн як безпідставно перерахованих, 113 415, 36 грн інфляційних, 21 475, 35 грн 3% річних.

Під час підготовчого провадження позивач до суду першої інстанції 20.02.2023 подавав заяву про збільшення позовних вимог в якій просив суд стягнути з відповідача 807 891,36 грн в тому числі 516 000,00 грн основного боргу, 245 382,66 грн інфляційних втрат, 46508,70 грн процентів із розрахунку 3% річних та клопотання про витребування у відповідача оригіналів документів, а саме: договір №31/12/18 від 31.12.2018 року про надання юридичних послуг та додаток №1 до договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018, акти приймання-передачі наданих послуг, пов`язаних із виконанням даного договору, у тому числі від 31.10.2019 року та виклику для допиту в якості свідка - ОСОБА_1 . Протокольними ухвалами суду першої інстанції від 22.03.23 в задоволенні вказаної заяви та клопотання відмовлено.

Крім того, позивач 21.02.2023 звернувся до суду першої інстанції в порядку ч.3 ст.184 ГПК України з заявою про визнання недійсним правочину, оформленого договором №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.18 та додатком №1 до договору №31/12/18, укладеного між ФОП Раацом К.В. та ТОВ „Фаворит Авто Вінниця" в особі генерального директора ОСОБА_1.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 у справі №924/4/23 в позові ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" про стягнення 250 000 грн як безпідставно перерахованих, 113 415, 36 грн інфляційних, 21 475, 35 грн 3% річних та задоволення заяви про визнання недійсним правочину, оформленого договором №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.18 та додатком №1 до договору №31/12/18, укладеного між ФОП Раацом К.В. та ТОВ „Фаворит Авто Вінниця" в особі генерального директора ОСОБА_1., відмовлено.

Не погоджуючись частково з мотивувальною частиною ухваленого рішення ФОП Раац Костянтин Валерійович звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 року, а саме скасувати абзац: «Обставини зловмисної домовленості сторін правочину (відповідача та попереднього директора підприємства позивача) мають ознаки кримінальних дій та мають встановлюватись в рамках кримінального провадження компетентним органом.». В решті рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 року залишити без змін.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги ФОП Раац К.В. посилається на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначає наступне: «В рамках господарської справи встановлення таких обставин виходить за межі компетенції суду. Належними ж доказами зазначених позивачем обставин може бути лише рішення суду, винесене за результатами розгляду кримінальної справи. Господарський суд не виключає можливості наявності дії, які вказує позивач, однак за відсутності вищевказаних доказів, такі твердження є необґрунтованими.»

Таким чином, суд першої інстанції сам же спростовує наведене вище ним же твердження щодо наявності ознак спільних кримінальних дій колишнього директора підприємства та відповідача, зазначаючи, що подібне встановлення виходить за межі компетенції суду, та щодо відсутності належних доказів для даного висновку, тому вважає твердження позивача в даній частині необґрунтованими.

При цьому, незрозуміло на які ж докази та обґрунтування посилається суд при зазначенні оскаржуваного висновку щодо наявності зловмисної домовленості.

Враховуючи викладене, відповідач зазначає, що суд першої інстанції під час констатації оскаржуваного твердження у своєму рішенні знехтував принципом невинуватості і зазначив оскаржуване твердження щодо зловмисної домовленості без жодних на те підстав.

Отож, відповідач вважає, що за таких обставин, зазначення оскаржуваного твердження судом першої інстанції, а саме констатація винуватості відповідача та колишнього директора підприємства є порушенням їх права презумпції невинуватості та права на повагу до їх честі та гідності.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.05.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Рааца К.В. на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.23 р. у справі №924/4/23 та розгляд апеляційної скарги призначено на 21 червня 2023 року.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаворит Авто Вінниця" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати протокольні ухвали Господарського суду Хмельницької області від 22.03.2023 року у справі №924/4/23 про відмову в задоволенні заяви позивача про збільшення позовних вимог (збільшення предмету позову) та витребування оригіналів доказів - оспорюваного договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 року та додатку №1 до договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018. Скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 року у справі №924/4/23 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовільнити, визнати недійсним правочин, що оформлений договором №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 року та додатком №1 до Договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 укладений між фізичною особа-підприємцем Раацом Костянтином Валерійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фаворит Авто Вінниця» в особі генерального директора ОСОБА_1; стягнути з Фізичної особи-підприємця Раац Костянтина Валерійовича (і.п.н. НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит Авто Вінниця» () 807 891 грн 36 коп, у тому числі 516 000 грн основного боргу, 245 382,66 грн інфляційних втрат та 46 508,70 грн процентів із розрахунку 3% річних.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що згідно платіжного доручення №739 від 19.02.2020 року з рахунку Товариства, відкритого в АТ КБ «Приватбанк», здійснено перерахування коштів в сумі 250 000 гривень на рахунок ФОП Раац К.В. (і.п.н. НОМЕР_1 ) з призначення платежу: «Оплата за послуги». У той же час, будь-які документи, що підтверджують реальність отримання таких послуг, та підставу для їх перерахування (договори надання послуг, акти та звіти про виконання і т.п.) у Товариства відсутні. Доцільність та фактичне надання таких послуг для Товариства нічим не підтверджена. Оплата таких сум здійснена в порушення вимог п.7.26.1 Статуту Товариства відповідно до яких повноваження директора обмежені на вчинення угод без рішення загальних зборів учасників Товариства на суму не більше 50 (п`ятдесят) тисяч гривень.

Позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що пунктом 7.26.1 Статуту передбачено, що, зокрема генеральний директор не має права без попередньої письмової згоди загальних зборів учасників товариства укладати правочини - угоди (договори), сума внеску (витрат) товариства при виконанні яких або загальна сума (ціна) договору перевищує 50000 гривень. При цьому у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника (п. 7.23 статуту). Відповідно до п. п. 1.4, 8.1 Статуту учасником товариства є фізична особа - резидент ОСОБА_2 , частка ОСОБА_2 у статутному капіталі товариства становить 100% статутного капіталу товариства.

Проте доказів існування рішення єдиного учасника позивача - ОСОБА_2 про надання попередньої згоди на вчинення генеральним директором позивача правочину та укладення і виконання договору матеріали справи не містять.

Отже, позивач вважає, що генеральний директор позивача - ОСОБА_1, вчиняючи оспорений правочин на підставі Статуту, за відсутності попередньої письмової згоди єдиного учасника товариства, перевищив свої повноваження, а відповідач, будучи обізнаним про наявність обмежень повноважень ОСОБА_1., вчиняючи правочин, діяв не проявивши розумну обачність.

Крім того, позивач зазначає, що оскільки відповідач, укладаючи договір з представником позивача, який діяв на підставі Статуту, проявивши розумну обачність, повинен був знати про наявні у Статуті обмеження повноважень генерального директора позивача на вчинення правочинів з ціною понад 50000,00 грн однак, незважаючи на відсутність попередньої письмової згоди єдиного учасника позивача, вчинив з ним оспорюваний правочин, що у подальшому не отримав наступного схвалення товариством, суд мав дійти висновку про визнання оспорюваного правочину недійсним згідно зі ст. 215 ЦК України з огляду на недодержання вимог ст. 203 ЦК України.

Разом з тим, відповідач звертає увагу суду, що у даному випадку доданий відповідачем Договір №31/12/18 від 31.12.2018 року та додаток №1 до договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 містить очевидні ознаки підробки, так як підписаний сторонами не в час, зазначений в самому договорі. Зокрема договір містить посилання на банківські рахунки позивача у форматі IBAN, які були присвоєнні лише після 05 серпня 2019 року (на виконання Постанови Правління НБУ від 28.12.2018 року №162). Навіть без проведеної технічної експертизи документу можна дійти висновку, що у 2018 році такий договір із посиланням на рахунки, реквізити яких присвоєно у кінці 2019 року не міг існувати. Надання суду завідомо підробленого договору здійснено виключно з метою надати законності проведених операцій щодо перерахування коштів, які були перераховано відповідачу безпідставно.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Авто Вінниця" на протокольну ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 22.03.2023 року у справі №924/4/23 про відмову в задоволенні заяви позивача про збільшення позовних вимог, на протокольну ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 22.03.2023 року у справі №924/4/23 про відмову у витребуванні оригіналів доказів та на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 у справі №924/4/23. Об`єднано апеляційні скарги ФОП Рааца К.В. на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.23 р. у справі №924/4/23 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Авто Вінниця" на протокольну ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 22.03.2023 року у справі №924/4/23 про відмову в задоволенні заяви позивача про збільшення позовних вимог, на протокольну ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 22.03.2023 року у справі №924/4/23 про відмову у витребуванні оригіналів доказів та на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 у справі №924/4/23 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Розгляд об`єднаних апеляційних скарг призначено на 21 червня 2023 року.

В судовому засіданні 21.06.2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Авто Вінниця" підтримав доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Просив суд скасувати протокольні ухвали Господарського суду Хмельницької області від 22.03.2023 року у справі №924/4/23 про відмову в задоволенні заяви позивача про збільшення позовних вимог (збільшення предмету позову) та витребування оригіналів доказів - оспорюваного договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 року та додатку №1 до договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018, рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 року у справі №924/4/23 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовільнити - визнати недійсним правочин, що оформлений договором №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 року та додатком №1 до договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018, укладений між фізичною особа-підприємцем Раацом Костянтином Валерійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фаворит Авто Вінниця» в особі генерального директора ОСОБА_1; стягнути з Фізичної особи-підприємця Раац Костянтина Валерійовича (і.п.н. НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит Авто Вінниця» () 807 891 грн 36 коп, у тому числі 516 000 грн основного боргу, 245 382,66 грн інфляційних втрат та 46 508,70 грн процентів із розрахунку 3% річних. Поряд з цим, заперечив доводи апеляційної скарги ФОП Раац К.В. та просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Представник ФОП Рааца К.В. в судовому засіданні 21.06.2023 року підтримав доводи апеляційної скарги ФОП Рааца К.В. та надав відповідні пояснення. Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Авто Вінниця" заперечив та просив суд змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Хмельницької області від 11,04.2023 року, а саме скасувати абзац: «Обставини зловмисної домовленості сторін правочину (відповідача та попереднього директора підприємства позивача) мають ознаки кримінальних дій та мають встановлюватись в рамках кримінального провадження компетентним органом.». В решті рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 року залишити без змін.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні 21.06.2023 пояснення представників ТОВ „Фаворит Авто Вінниця" та ФОП Раац К.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу номер 163 -К від 30.03.17 ОСОБА_1. приступив до виконання обов`язків генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Авто Вінниця" з 01 квітня 2017 року (а.с. 37).

31 грудня 2018 року між ФОП Раац Костянтином Валерійовичем (виконавець) та ТОВ „Фаворит Авто Вінниця" в особі генерального директор ОСОБА_1 (замовник) укладений договір №31/12/18 про надання юридичних послуг, згідно якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги вказані у додатку №1 до договору, в обсязі і на умовах, передбачених договором (п.1.1 договору) (а.с.28-29).

Згідно пункту 2.1 договору, виконавець надає замовнику юридичні послуги вказані в додатках до цього договору. Виконавець надає замовнику юридичні послуги в строк до 31.12.2019 року (п. 2.2 договору).

Замовник зобов`язаний своєчасно забезпечувати виконавця всім необхідним для виконання даних йому доручень, передбачених даним договором, у тому числі документами в потрібній кількості примірників, інформацією, а також забезпечувати свою особисту присутність у необхідних випадках; зобов`язаний, у разі необхідності, видати виконавцю (або забезпечує видачу третіми особами) довіреності на здійснення дій в межах цього договору; документи, необхідні для надання послуг, замовник зобов`язаний надати в строк, вказаний виконавцем; протягом двох робочих днів оплатити розраховані виконавцем будь-які обов`язкові платежі, що виникли в межах надання юридичних послуг виконавцем; зобов`язаний оплатити надані юридичні послуги на умовах і в порядку, визначених цим договором; сприяє виконавцю в наданні юридичних послуг (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 4.1 договору, вартість юридичних послуг, що надаються замовнику виконавцем узгоджується сторонами та зазначається в додатках до цього договору.

До вартості юридичних послуг не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання договору, державне мито, адміністративний збір, послуги нотаріуса та інші обов`язкові платежі, що можуть виникнути при наданні юридичних послуг виконавцем (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору, факт наданих послуг підтверджується Актом приймання-передачі наданих послуг.

Підставою для оплати юридичних послуг наданих виконавцем є рахунок, який надається замовнику разом з актом приймання-передачі наданих послуг (п.4.4 договору).

У п. п. 4.5, 4.6 договору сторони узгодили, що замовник оплачує надані юридичні послуги протягом 30 (тридцять) календарних днів з моменту надання виконавцем рахунку на оплату. Замовник оплачує надані юридичні послуги шляхом перерахування коштів на вказаний в реквізитах цього договору рахунок виконавця.

У розділах 5 та 6 договору сторони врегулювали питання відповідальності та вирішення спорів.

Згідно пунктів 7.1, 7.2 договору, цей договір набирає юридичної сили з моменту підписання його сторонами. Договір набуває чинності з 01.01.2019 року і діє до 31.12.2019 року, але не раніше ніж до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Після закінчення строку дії договору він пролонгації не підлягає (п. 7.3 договору).

У п.8.1 договору зазначено, що всі додатки та додаткові угоди до договору підписуються сторонами договору та є його невід`ємною частиною.

Вказаний договір підписаний ФОП Раац К.В. та генеральним директором ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" ОСОБА_1.

31 грудня 2018 року між ФОП Раац К.В. та ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" в особі генерального директор ОСОБА_1. підписаний додаток №1 до договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 року в якому сторони погодили наступний прейскурант (тарифи) за надання послуг: 1. Юридичний супровід діяльності підприємства з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 15000 грн. 00 коп. за місяць; 2. Підготовка документів тендерних пропозицій для участі в тендерних закупівлях - 14000 грн. 00 коп. за 1 тендер (а.с.30).

Згідно з актом приймання - передачі наданих послуг від 31.10.2019 виконавець з 01 січня 2019 року по 31 жовтня 2019 року надав замовнику послуги відповідно до договору про надання юридичних послуг №31/12/18 від 31.12.2018 року, а замовник прийняв надані послуги (п. 1 акту). Вартість послуг за період, вказаний в п. 1 цього Акту, становить 486 000,00 грн. що складається з юридичних послуг, вказаних в Додатку №1 до договору про надання юридичних послуг №31/12/18 від 31.12.2018 року. В акті зазначено, що жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому послуг Замовник до Виконавця не має (а.с. 31).

На виконання п.4.4 договору ФОП Раац К.В. виставлений рахунок №31/10Р від 31.10.2019 року за надання юридичних послуг: 1.Юридичний супровід діяльності підприємства з 01.01.2019 року по 31.10.2019 року; 2. Підготовка документів тендерних пропозицій для участі в тендерних закупівлях в кількості 24 тендери на суму 489 000 грн 00 коп. (а.с.32).

Позивачем на підставі рахунку № 31 сплачено відповідачу кошти в сумі 250000,00 грн відповідно до платіжної інструкції №739 від 19.02.2020 (а.с. 19).

Платіжною інструкцією від 24.02.20 №751 позивач сплатив відповідачу 266 000,00 грн за призначенням платежу - оплата за послуги згідно рахунку №31/10 від 31.10.2019 та №21/11Р-7 від 21.11.2019 (а.с. 61).

В листі №27/02/20 від 27.02.20 адресованому відповідачу позивач (генеральний директор ОСОБА_1.) просить в платіжному дорученні за №739 від 19.02.20 на суму 250 000 грн. вважати правильним наступне призначення платежу - оплата за послуги згідно рахунку №31/10Р від 31.10.2019 без ПДВ (а.с. 33).

Наказом №18/2020-к від 07.07.2020 ОСОБА_1 з 08.07.2020 р. звільнено з посади генерального директора ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" (а.с. 38).

Рішенням учасника ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" №07/05/19 від 07.05.2019 року затверджено Статут ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" в новій редакції (а.с. 7-13).

Рішенням №1/2022 учасника (власника 100% частки у статутному капіталі) ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" від 11.08.2022 ОСОБА_2 припинила повноваження попереднього директора Ружицького Ю.С. та призначила з 12.08.2022 року себе генеральним директором ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" (а.с. 62).

Позивач, зазначає, що будь-яких документів, які підтверджують реальність отримання послуг на суму 250 000,00 грн. сплачені відповідачу платіжною інструкцією №739 від 19.02.2020 року у товариства відсутні. Доцільність та фактичне надання таких послуг для Товариства нічим не підтверджена. Оплата таких сум здійснена в порушення вимог п.7.26.1 Статуту Товариства у відповідності до яких повноваження директора обмежені на вчинення угод без рішення загальних зборів учасників Товариства на суму не більше 50 (п`ятдесят) тисяч гривень.

Таким чином, позивач вважає, що у силу ст. 1212, 1213 ЦК України дає право йому вимагати повернення цієї оплати.

Враховуючи вищевказане, ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до ФОП Рааца К.В. про стягнення з Фізичної особи-підприємця Рааца Костянтина Валерійовича (і.п.н. НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит Авто Вінниця» - 384 890,71 грн з яких 250 000 грн основного боргу, 113 415,36 грн. інфляційних втрат та 21 475,35 грн процентів із розрахунку 3% річних (а.с.1-3).

Під час підготовчого провадження позивач до суду першої інстанції 20.02.2023 подавав заяву про збільшення позовних вимог в якій просив суд стягнути з відповідача 807 891,36 грн в тому числі 516 000,00 грн основного боргу, 245 382,66 грн інфляційних втрат, 46508,70 грн процентів із розрахунку 3% річних (а.с. 67-77).

20 лютого 2023 року позивач звернувся з клопотанням про витребування у відповідача оригіналів документів, а саме: договір №31/12/18 від 31.12.2018 року про надання юридичних послуг та додаток №1 до договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018, акти приймання-передачі наданих послуг, пов`язаних із виконанням даного договору, у тому числі від 31.10.2019 року та виклику для допиту в якості свідка - ОСОБА_1 (а.с. 81-82).

21 лютого 2023 року позивач звернувся до суду першої інстанції в порядку ч.3 ст.184 ГПК України з заявою про визнання недійсним правочину, оформленого договором №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.18 та додатком №1 до договору №31/12/18, укладеного між ФОП Раацом К.В. та ТОВ „Фаворит Авто Вінниця" в особі генерального директора ОСОБА_1.

Протокольними ухвалами суду від 22.03.23 в задоволенні заяви про збільшення позовних вимог та клопотання про витребування у відповідача оригіналів документів відмовлено.

Отже, суд першої інстанції розглянув справу в частині вимог, вказаних безпосередньо у позовній заяві, з урахуванням заяви про визнання правочину недійсним.

У матеріалах справи наявні копії податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця Раац К.В. за 2020 рік; податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" за 1 квартал 2020 року (а.с. 39-43).

Також у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Похитайло О.О. 23.01.2023 за №58, в якій зазначено, що ОСОБА_1. перебував на посаді генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Авто Вінниця" в період з 01.04.2017 по 08.07.2020 року. Повідомлено, що фізичною особою-підприємцем Раацом Костянтином Валерійовичем (РНОКПП НОМЕР_1 ) були надані ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" юридичні послуги згідно договору про надання юридичних послуг №31/12/18 від 31.12.2018 року в період з 01.01.2019 по 31.10.2019 року про, що був складений акт приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2019 року. За вказані послуги Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворит Авто Вінниця" 19.02.2020 року було проведено частковий розрахунок з Фізичною особою-підприємцем Раацом Костянтином Валерійовичем на підставі рахунку №31/10Р від 31.10.2019 року в сумі 250 000 гривень (а.с. 36).

Враховуючи ту обставину, що позивачем було подано до суду першої інстанції заяву про визнання недійсним правочину, який оформлений договором №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 року та додатком №1 до договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018, у суду апеляційної інстанції виникає необхідність в першу чергу надати оцінку правомірності рішення суду першої інстанції щодо вирішення вказаної заяви.

За умовами ч. 3 ст. 184 ГПК України, якщо позивачем до закінчення підготовчого провадження подано заяву про визнання недійсним повністю чи у певній частині пов`язаного з предметом спору правочину, який суперечить закону, суд надає відповідачу, іншим учасникам справи час на підготовку своїх пояснень та заперечень з приводу поданої заяви.

Керуючись вищевказаною нормою, позивач в межах даної справи подав до суду першої інстанції заяву про визнання недійсним правочину в порядку ч.3 ст.184 ГПК України, згідно з якою останній просить визнати недійсним правочин, що укладений між Фізичною особою-підприємцем Раацом К.В. та ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" в особі генерального директора ОСОБА_1., який оформлений договором №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 року та додатком №1 до договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018. В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що оспорюваний правочин укладений з перевищенням повноважень представника сторони договору - ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" та внаслідок зловмисної домовленості між ними, а сам правочин є фіктивним.

Позивач стверджує, що йому стало відомо про оскаржуваний ним договір з відзиву на позов, який був отриманий ним 07.02.2023 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 237 ГПК України ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

Тобто, з комплексного аналізу положень ч.3 ст.184 та ч.3 ст. 237 ГПК України вбачається, що заява про визнання недійсним повністю чи у певній частині пов`язаного з предметом спору правочину, який суперечить закону, є за своєю природою вимогою, що з незалежних від позивача причин не могла бути включена до позовної заяви.

Розгляд вимог відповідно до ч. 3 ст. 237 ГПК України має на меті призвести до повного захисту прав позивача, який не буде змушений ініціювати новий судовий процес з метою одержати судове рішення. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 01.04.2021 у справі №914/825/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову у процесуальному сенсі є позовом.

З огляду на викладене, заява про визнання недійсними правочину, пов`язаного з предметом спору, яка подана позивачем у порядку ч.3 ст.184 ГПК України у справі №924/4/23, є позовом, оскільки вимоги, викладені у цій заяві, підлягають розгляду судом відповідно до приписів ч.3 ст. 237 ГПК України з метою забезпечення повного захисту прав позивача та відсутності необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №910/16463/21.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ЦК України).

Згідно зі ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний) правочин.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Визнання правочину недійсним п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено як один із способів захисту цивільних прав та інтересу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, необхідно встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17).

Предметом судового розгляду у справі є вимога позивача про визнання недійсним правочину, який укладений між Фізичною особою-підприємцем Раацом К.В. та ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" в особі генерального директора ОСОБА_1. та оформлений договором №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 року та додатком №1 до договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018., яка обґрунтована, зокрема, перевищенням повноважень представником позивача при укладенні договору.

З аналізу положень ст. ст. 2, 80, 91, 92 ЦК України вбачається, що юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. При цьому, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Частиною 2 статті 65 ГК України встановлено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Юридична особа вчиняє правочини через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №915/1153/20).

Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2018 у справі №910/22627/17 зазначив, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу юридичної особи та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом юридичної особи протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Разом з тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу юридичної особи необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №668/13907/13-ц, постановах Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №911/604/19, від 07.06.2022 у справі №916/3351/20).

У зв`язку з наведеним, згідно з усталеною позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема у постановах від 20.02.2018 у справі №906/100/17, від 12.06.2018 у справі №927/976/17, від 05.07.2022 у справі №910/2958/20, господарському суду слід виходити з того, що контрагент знає (або повинен знати) про обмеження повноважень представника юридичної особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, або якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Крім того, у постанові від 30.09.2021 у справі №916/3583/20 Верховний Суд виходив із того, що відсутність станом на момент укладення оспореного договору у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації щодо наявності обмежень у директора позивача відповідно до частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" може бути врахована у спорі з третіми особами лише у випадку, коли особа не знала і не могла знати ці відомості.

Статутом ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" в редакції від 07.05.2019, зокрема п.п. 7.26.1 п. 7.26 встановлено обмеження для генерального директора на укладання правочинів (угод, договорів), сума внеску (витрат) товариства при виконанні яких або загальна сума (ціна) договору перевищує 50 000 (п`ятдесят) тисяч гривень, проте оспорюваний договір укладено 31.12.2018 року, тобто до змін внесених у Статут.

Вказане підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 31.12.2018 щодо ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" отриманого судом апеляційної інстанції 09.06.2023 за кодом 22 вбачається відсутність обмежень щодо укладенення будь-яких договорів у директора позивача ОСОБА_1 станом на момент укладення оспореного договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 (а.с.208-211).

Така правова позиція є сталою та викладена в низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах від 09.04.2019 у справі №924/491/17, від 12.06.2018 у справі №927/976/17, від 02.04.2019 у справі №904/2178/18, від 02.10.2019 у справі №910/22198/17 та від 20.02.2018 у справі №906/100/17, від 30.04.2020 у справі №925/1147/18, від 11.08.2021 у справі №910/9108/20, від 13.05.2021 у справі №910/4028/20.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 грудня 2018 року між ФОП Раац Костянтином Валерійовичем (виконавець) та ТОВ „Фаворит Авто Вінниця" в особі генерального директор ОСОБА_1 (замовник) укладений договір №31/12/18 про надання юридичних послуг, згідно якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги вказані у додатку №1 до договору, в обсязі і на умовах, передбачених договором (п.1.1 договору) (а.с.28-29).

При цьому при укладенні договору, як зазначено в преамбулі останнього, від імені позивача діяв генеральний директор ОСОБА_1. на підставі Статуту.

Судом враховується, що згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю" установчим документом товариства є Статут.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю" законом або статутом товариства може встановлюватися особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини).

Позивач в підтвердження того, що оспорюваний договір було укладено (вчинено) представником позивача - генеральним директором ОСОБА_1 з перевищенням повноважень посилається на положення Статуту ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" затвердженого рішенням учасника №07/05/19 від 07 травня 2019 року (а.с. 7-13).

Так, у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника (п. 7.23 статуту).

Згідно з пунктами 7.24, 7.25 Статуту, у товаристві створюється виконавчий орган - дирекція на чолі з генеральним директором, який здійснює управління поточною діяльністю товариства; до компетенції директора належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів.

Пунктом 7.26.1 Статуту передбачено, що, зокрема генеральний директор не має права без попередньої письмової згоди загальних зборів учасників товариства укладати правочини - угоди (договори), сума внеску (витрат) товариства при виконанні яких або загальна сума (ціна) договору перевищує 50000 гривень.

Відповідно до пунктів 1.4, 8.1 статуту учасником товариства є фізична особа - резидент ОСОБА_2 , частка її у статутному капіталі ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" становить 100 % статутного капіталу товариства.

З аналізу наведених положень статуту позивача вбачається, що для вчинення генеральним директором позивача від імені останнього правочину з ціною понад 50000,00 грн необхідною передумовою є отримання попередньої письмової згоди єдиного учасника товариства на вчинення такого правочину, яка (згода) оформляється одноособовим письмовим рішенням учасника.

Однак, колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача в обгрунтування підтвердження перевищення повноважень генеральним директором ОСОБА_1. при укладені оспорюваного договору на положення Статуту ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" затвердженого рішенням учасника №07/05/19 від 07 травня 2019 року, оскільки вказаний Статут, який передбачає відсутність права генерального директора без попередньої письмової згоди загальних зборів учасників товариства укладати правочини - угоди (договори), сума внеску (витрат) товариства при виконанні яких або загальна сума (ціна) договору перевищує 50000 гривень, затверджено 07.05.2019, а оспорюваний договір укладено 31.12.2018, тобто до внесення вказаних обмежень, що вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 31.12.2018 щодо ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" отриманого судом апеляційної інстанції 09.06.2023 за кодом 22 (а.с. 208-211).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що генеральний директор ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" - ОСОБА_1., уклав оспорений правочин не перевищуючи своїх повноважень, що в свою чергу не надає правових підстав для визнання правочину №31/12/18 від 31.12.2018 недійсним з вказаних підстав.

Ще однією із підстав недійсності оспореного правочину позивач зазначає наявність зловмисної домовленості сторін правочину.

Так, відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою відповідно до статті 232 ЦК України є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2)виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень.

Таким чином, для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення у діях представника наступного складу цивільного правопорушення: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною, спрямованої на настання негативних наслідків і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, така домовленість має бути зловмисною і спрямована проти інтересів довірителя. При цьому немає значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Для задоволення позовних вимог за статтею 232 ЦК України необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Таким чином, має бути доведена і домовленість з боку іншої сторони правочину.

Критерій "зловмисності" не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в ухвалі від 28 травня 2009 року по справі №6-6639вов09 та Верховним Судом в постановах від 07 серпня 2019 року в справі №753/7290/17 (провадження №61-11158св19) та від 02.10.2019 у справі №541/2700/16-ц (провадження №61-46787св18).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що однією із ознак правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою відповідно до статті 232 ЦК України, є дії представника, які здійснюються в межах наданих йому повноважень. Тому, враховуючи викладений вище висновок суду про укладення представником позивача оспореного правочину до затвердження нової редакції Статуту ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" затвердженого рішенням учасника №07/05/19 від 07 травня 2019 року в межах своїх повноважень, виключається можливість застосування до спірних правовідносин передбаченої ст.232 ЦК України підстави для визнання правочину недійсним.

Разом з тим, судова колегія відзначає, що посилаючись на наявність зловмисної домовленості між сторонами правочину, позивачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами обставин щодо наявності умисного зговору між представником позивача та відповідачем з метою отримання власної або обопільної вигоди, а саме, що представник за оспорюваним правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діяв при цьому у власних інтересах, або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє.

Доводи позивача про завищення вартості наданих послуг, відсутність детальних документів про їх виконання, приховування таких документів, відсутність реальних змін майнового стану позивача та неможливість встановити зв`язок отриманих послуг та прибутку, виведення грошових коштів з власності позивача з метою збагачення відповідача і можливо, представника позивача без надання належних та допустимих доказів у їх підтвердження носять характер припущень та не можуть бути покладені в основу висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписи статей 76, 77 ГПК України передбачають належність та допустимість доказів. Зокрема, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що посилання позивача на приписи ст. 232 ЦК України, як на підставу для визнання оспореного правочину недійсним, а саме: вчинення правочину у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає зазначення судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 у справі №924/4/23 (а.с. 127) абзац 5 речення: "Обставини зловмисної домовленості сторін правочину (відповідача та попереднього директора підприємства позивача) мають ознаки кримінальних дій та мають встановлюватись в рамках кримінального провадження компетентним органом", є безпідставним з огляду недоведеності позивачем зловмисної домовленості представника ТОВ «Фаворит Авто Вінниця» генерального директора ОСОБА_1. з ФОП Раац К.В. під час укладення правочину, оформленого договором №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.18 та додатку №1 до договору №31/12/18.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з`ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ФОП Рааца Костянтина Валерійовича підлягає задоволенню частково. З мотивувальної частини рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 у справі №924/4/23 (а.с.127) виключити з абзацу 5 (п`ятого) речення: «Обставини зловмисної домовленості сторін правочину (відповідача та. попереднього директора підприємства позивача) мають ознаки кримінальних дій та мають встановлюватись в рамках кримінального провадження компетентним органом.».

Щодо тверджень позивача про фіктивність оспорюваного правочину як підстави для визнання його недійсним, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування фіктивності оспорюваного правочину позивач посилається на те, що подані відповідачем первинні документи не підтверджують їх реальне вчинення; на відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Згідно з частинами першою та другою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №910/7547/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 р. у справі №369/11268/16-ц зазначила, що основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Також фіктивний правочин характеризується тим, що усі сторони договору поінформовані про його фіктивність; письмовим текстом договору створюється лише видимість правовідносин між сторонами; мета вчинення фіктивного правочину не має значення.

Подібні висновки підтверджено у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №924/1014/18, який також зазначив, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

Суд, з`ясовуючи питання щодо фіктивності договору, як укладеного всупереч інтересам позивача, має з`ясувати дійсні наміри сторін, тобто чи була мета укладення договору іншою, аніж це випливає зі змісту договору.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами підписаний акт приймання - передачі наданих послуг від 31.10.2019 в якому зазначено, що виконавець з 01 січня 2019 року по 31 жовтня 2019 року надав замовнику послуги відповідно до договору про надання юридичних послуг №31/12/18 від 31.12.2018 року, а замовник прийняв надані послуги (п.1 акту). Вартість послуг за період, вказаний в п. 1 цього Акту, становить 486 000,00 грн. що складається з юридичних послуг, вказаних в Додатку №1 до договору про надання юридичних послуг №31/12/18 від 31.12.2018 року. В акті зазначено, що жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому послуг Замовник до Виконавця не має (а.с. 31).

З доказів наявних в матеріалах справи, зокрема з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Фізичної особи-підприємця Рааца К.В. вбачається, що одним із основних видів господарської діяльності Фізичної особи-підприємця Рааца К.В. є діяльність у сфері права (а.с.34-35).

Згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" станом на 01.04.2017, 31.12.2018, 08.07.2020 видами економічної діяльності товариства є: 45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами (основний); 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (а.с. 204-215).

Таким чином, правові наслідки, настання яких передбачалося в результаті укладення та виконання договору, відповідають видам господарської діяльності учасників правочину.

Крім того, слід зазначити, що включивши до складу звітного (податкового) періоду за 1 квартал 2020 року (зареєстрований в ГУ ДПС у Хмельницькій області 11.05.2021 р. за №) суму нарахованого (виплаченого) на користь фізичних осіб доходу (в тому числі Фізичної особи-підприємця Рааца К.В. за ідентифікаційним номером ), а саме 516 000,00 грн. (а.с. 41-42) позивач тим самим підтвердив прийняття до виконання правочину - договору про надання юридичних послуг №31/12/18 від 31.12.2018 року, який укладений з відповідачем.

Аналогічна правова позиція викладена викладена Верховним Судом у постанові 08.07.2019 р. у справі №910/19776/17.

Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця Раац К.В. за 2020 рік обсяг доходу за звітний період склав 1 169 086,95 грн (а.с. 39-40).

Також, слід зазначити, що у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у п. 6.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 р. у справі №910/15484/17.

Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею тих чи інших дій.

Крім того, доказів існування жодних інших правовідносин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" та Фізичною особи-підприємцем Раац К.В. по наданню юридичних послуг, які передбачені договором №31/12/18 від 31.12.2018 року, матеріали справи не містять.

На виконання п.4.4 договору ФОП Раац К.В. виставлений рахунок №31/10Р від 31.10.2019 року за надання юридичних послуг: 1.Юридичний супровід діяльності підприємства з 01.01.2019 року по 31.10.2019 року; 2. Підготовка документів тендерних пропозицій для участі в тендерних закупівлях в кількості 24 тендери на суму 489 000 грн 00 коп. (а.с.32). Позивачем на підставі рахунку № 31 сплачено відповідачу кошти в сумі 250 000,00 грн відповідно до платіжної інструкції №739 від 19.02.2020 (а.с. 19). Платіжною інструкцією від 24.02.20 №751 позивач сплатив відповідачу 266 000,00 грн. за призначенням платежу - оплата за послуги згідно рахунку №31/10 від 31.10.2019 та №21/11Р-7 від 21.11.2019 (а.с. 61).

В листі №27/02/20 від 27.02.20 адресованому відповідачу позивач (генеральний директор ОСОБА_1.) просить в платіжному дорученні за №739 від 19.02.20 на суму 250 000 грн. вважати правильним наступне призначення платежу - оплата за послуги згідно рахунку №31/10Р від 31.10.2019 без ПДВ (а.с. 33).

Колегія суддів відзначає, що вищевказаний акт приймання-передачі наданих послуг та платіжні інструкції є первинними документами, які за своїм змістом містять реквізити, обов`язковість яких передбачена ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та які є належними та допустимими доказами, що підтверджують фактичне надання/отримання юридичних послуг та фіксують факт здійснення господарських операцій.

Таким чином, проаналізувавши наявні матеріали справи, зокрема умови оспорюваного правочину від 31.12.2018 №31/12/18 з додатком №1, акт приймання-передачи послуг від 31.10.2019, докази їх оплати, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що наявні в матеріалах справи докази підтверджують реальне здійснення господарських операцій між сторонами, їх волевиявлення щодо настання наслідків за укладеним договором та схвалення спірного правочину саме зі сторони позивача, що в свою чергу виключає обставини фіктивності правочину.

Разом з тим, позивач стверджує, що доданий відповідачем Договір №31/12/18 від 31.12.2018 року та Додаток №1 до Договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 містить очевидні ознаки підробки, так як підписаний сторонами не в час, зазначений в самому договорі. Зокрема договір містить посилання на банківські рахунки Позивача у форматі IBAN, які були присвоєнні лише після 05 серпня 2019 року (на виконання Постанови Правління НБУ від 28.12.2018 року №162).

Проте, суд апеляційної інстанції вважає вказані твердження позивача безпідставними, оскільки рахунки за формою IBAN дійсно присвоювались на підставі Постанови Правління НБУ від 28.12.18, оскільки вказана постанова прийнята до укладення спірного договору від 31.12.18.

Зі змісту Постанови Правління Національного Банку України від 28 грудня 2018 року "Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні" №162, вбачається, що номер банківського рахунку формується відповідно до Національного стандарту України "Фінансові операції. Правила формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні. (IBAN Registry:2009, NEQ) ДСТУ-Н 7167:2010", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 №454 (далі - стандарт IBAN).

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 №454 відповідно до Закону України «Про стандартизацію» та на виконання Плану національної стандартизації затверджено Національний стандарт України з наданням чинності з 1 січня 2011 р. ДСТУ-Н 7167:2010 Фінансові операції. Правила формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні (IBAN Registry:2009, NEQ - Вперше).

Згідно п.13, 20 ст.1 Закону України «Про стандартизацію» національний стандарт - стандарт, прийнятий національним органом стандартизації та доступний для широкого кола користувачів; стандарт - нормативний документ, заснований на консенсусі, прийнятий визнаним органом, що встановлює для загального і неодноразового використання правила, настанови або характеристики щодо діяльності чи її результатів, та спрямований на досягнення оптимального ступеня впорядкованості в певній сфері.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про стандартизацію» об`єктами стандартизації є: 1) матеріали, складники, обладнання, системи, їх сумісність; 2) правила, процедури, функції, методи, діяльність чи її результати, включаючи продукцію, персонал, системи управління; 3) вимоги до термінології, позначення, фасування, пакування, маркування, етикетування тощо.

Згідно ст. 6 Закону України «Про стандартизацію», залежно від рівня суб`єкта стандартизації, що приймає нормативні документи, вони поділяються на: 1) національні стандарти та кодекси усталеної практики, прийняті національним органом стандартизації; 2) стандарти, кодекси усталеної практики та технічні умови, прийняті підприємствами, установами та організаціями, що здійснюють стандартизацію.

Таким чином, враховуючи, що станом на дату укладення оспорюваного договору з 01 січня 2011 р. діяв Національний стандарт України ДСТУ-Н 7167:2010 Фінансові операції. Правила формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні (IBAN Registry:2009, NEQ - Вперше), тому твердження позивача, що такі рахунки були присвоєні лише після 05.08.19 необґрунтовані, оскільки, враховуючи стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну "достатності доказів", судом співставлено вищевказані докази, які надані позивачем та відповідачем. Оцінивши їх, обставини справи з огляду на їх вірогідність, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були, зокрема надання таких рахунків здійснювалось по факту і до вказаної дати.

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та виходячи з наведених вище норм законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним правочину, який оформлений договором №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 року та додатком №1 до договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 є недоведеними та необгрунтованими, а отже, задоволенню не підлягають.

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ФОП Рааца Костянтина Валерійовича підлягає задоволенню частково, з мотивувальної частини рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 у справі №924/4/23 (а.с.127) необхідно виключити з абзацу 5 (п`ятого) речення: «Обставини зловмисної домовленості сторін правочину (відповідача та попереднього директора підприємства позивача) мають ознаки кримінальних дій та мають встановлюватись в рамках кримінального провадження компетентним органом.», а мотивувальну частину рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.23 р. у справі №924/4/23 змінити виклавши в редакції цієї постанови.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що до суду першої інстанції 20.02.2023 від позивача надійшло клопотання про витребування оригіналів доказів та виклику свідка (а.с.81-82). У вказаному клопотанні позивач з метою вирішення питання можливості призначення судом технічної експертизи просив витребувати у відповідача оригінали документів, а саме: договір №31/12/18 від 31.12.2018 року про надання юридичних послуг та додаток №1 до договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018, акти приймання-передачі наданих послуг, пов`язаних із виконанням даного договору, у тому числі від 31.10.2019 року та викликати у судове засідання для допиту в якості свідка - ОСОБА_1 (а.с.81-82).

Суд першої інстанції 22.03.2023 постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання щодо витребування оригіналів доказів, про що зазначено у протоколі судового засідання від 22.03.2023 у справі №924/4/23 (а.с. 120 зворотня сторінка).

Колегія суддів розглянувши клопотання позивача про витребування оригіналів доказів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у його задоволенні, враховуючи наступне.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України констатує наявність серед інших процесуальних прав також права учасника справи на подання заяв та клопотань в суді. Водночас, частина шоста статті 91 вказаного Кодексу передбачає, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу неподаний, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Питання витребування доказів врегульовано статтею 81 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює спеціальні вимоги до клопотання про витребування доказів.

Згідно з частинами першою та другою статті 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом, в якому повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Таким чином, позивач реалізував своє право на витребування доказів без урахування положень статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, суд апеляційної інстанції встановив, що указані письмові докази засвідчені з урахуванням вимог Національного стандарту України. Так, копії наведених документів містять відмітку про засвідчення, яка складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади особи, що засвідчує копію, її ініціалів та прізвища - адвокат Куркевич О.В..

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б ставили під сумнів відповідність поданих копій договору №31/12/18 від 31.12.2018 року про надання юридичних послуг додаток №1 до договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018, акт приймання-передачі наданих послуг, пов`язаних із виконанням даного договору їх оригіналам.

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що заявлене клопотання позивача про виклик у судове засідання для допиту в якості свідка - ОСОБА_1 є безпідставним, враховуючи наступне.

Частина перша статті 180 ГК України визначає, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною першою статті 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина перша статті 181 ГК України).

Загальним наслідком недодержання вимоги закону про письмову форму правочину є обмеження доказів, які допускається наводити в разі заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин. Допустимими є письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису та інші докази. Недопустимими є свідчення свідків.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №910/23097/17.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що з урахуванням частини першої статті 218 ЦК України, не може підтверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 року, зі змісту абзацу другого частини першої ст. 218 ЦК не може доводитись свідченнями свідків виконання зобов`язань, що виникли з правочину, для якого законом встановлено письмову форму.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Враховуючи висновки Верховного Суду та зазначені положення визначені ч. 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, за якою на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах, не можуть встановлюватися на підставі показань свідків обставин укладеності/неукладеності договору №31/12/18 від 31.12.2018 року про надання юридичних послуг.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги ТОВ " Фаворит Авто Вінниця" в частині оскарження протокольної ухвали Господарського суду Хмельницької області від 22.03.2023 року у справі №924/4/23 про відмову у витребуванні оригіналів доказів, про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів є безпідставними та залишаються без задоволення, а висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання щодо витребування оригіналів доказів та виклику свідка відповідають матеріалам справи, обставинам спору та нормам процесуального законодавства.

Крім того, позивачем у позовній заяві заявлена вимога про стягнення з відповідача 250 000,00 грн. як безпідставно перерахованих, 113 415, 36 грн. інфляційних, 21 475, 35 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи вказаний позов, позивач посилається на те, що згідно платіжної інструкції №739 від 19.02.20 з рахунку позивача здійснено перерахування на рахунок відповідача 250 000 грн. за призначенням платежу - „оплата послуг". Однак, жодних правових підстав для такого перерахування (договорів, актів наданих послуг тощо), як і доказів надання послуг немає. Вказана оплата, яка є предметом спору суперечить Статуту товариства позивача згідно якого повноваження директора на вчинення угод на суму понад 50 000 грн., без рішення загальних зборів обмежені. Отже позивач вважає, що відповідно ст. ст. 1212, 1213 ЦКУ перераховані гроші підлягають поверненню. В свою чергу стягнення інфляційних та річних заявлено з посиланням на ст. 625 ЦК України.

Поряд з цим, позивачем під час підготовчого провадження до суду першої інстанції 20.02.2023 подано заяву про збільшення позовних вимог в якій просить суд стягнути з відповідача 807 891,36 грн в тому числі 516 000,00 грн основного боргу, 245 382,66 грн інфляційних втрат, 46508,70 грн процентів із розрахунку 3% річних.

Вказану заяву про збільшення позовних вимог (зміну предмету позову) позивач обґрунтовує тим, що крім платіжної інструкції №739 від 19.02.20 згідно якої з рахунку позивача здійснено перерахування на рахунок відповідача 250 000,00 грн, платіжною інструкцією №751 від 24.02.2020 року з поточного рахунку ТОВ «Фаворит Авто Вінниця» перераховано ФОП Раац К.В. кошти в сумі 266 000,00 грн, підставою платежу зазначено: «Оплата за послуги згідно рахунку №31/10р від 31.10.2019 р. та №21/11р-7 від 21.11.2019 р. без ПДВ». Всього за надані у 2019 році послуги для ФОП Раац К.В. безпідставно перераховано 516 000,00 грн. У вказаній заяві позивач доповнив первісний позов новими обставинами при збережені в ньому первісних обставин. Так позивач зазначив, що підписання генеральним директором ТОВ «Фаворит Авто Вінниця» ОСОБА_1. договору, який датований 2018 роком після його звільнення з посади у 2020 році не свідчить про те, що договір укладений від імені ТОВ «Фаворит Авто Вінниця».

В свою чергу, суд першої інстанції в судовому засіданні 22.02.2023 за результатами розгляду вищевказаної заяви постановив протокольну ухвалу про відмову в збільшенні позовних вимог (а.с. 120 зворотня сторінка).

Проте, колегія суддів вважає безпідставним постановлення судом першої інстанції 22.02.2023 вказаної протокольної ухвали про відмову в збільшенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно статті 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 162 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 164 названого Кодексу.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому непозбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (п. 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15).

Колегією суддів враховується, що відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України, передбачено права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Як вбачається з поданої позивачем позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача 250 000,00 грн. як безпідставно перерахованих, 113 415, 36 грн. інфляційних, 21 475, 35 грн. 3% річних. В той же час, в заяві про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 807 891,36 грн в тому числі 516 000,00 грн основного боргу (платіжна інструкція №739 від 19.02.2020 р. на суму 250 000,00 грн, платіжна інструкція №751 від 24.02.2020 р. на суму 266000,00 грн. (а.с. 19, 61).

Вказана сума також відображена у фінансовій звітності позивача - податковому розрахунку ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за звітний період 1 квартал 2020 року поданого до податкового органу згідно якого сума нарахованого/виплаченого доходу ФОП Раац К.В. за податковим номером становить 516 000,00 грн. (а.с.41-42). Також у вказані заяві позивач просить стягнути з відповідача 245 382,66 грн інфляційних втрат, 46508,70 грн процентів із розрахунку 3% річних.

При цьому, в даному випадку мова йде саме про безпідставно перераховані кошти та нараховані на них інфляційні втрати та 3% річних, а не будь-яке інше стягнення, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав вважати про будь-яку зміну предмету та підстав позову.

Тобто, в даному випадку позивач не просить змінити предмет позову - стягнення безпідставно перерахованих коштів (матеріально-правову вимогу, з якою позивач звернувся до відповідача) та нарахованих інфляційних втрат та 3% річних.

Слід зазначити, що процесуальним законом не передбачено право позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог. Тому, у разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного позову), збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, об`єднання позовних вимог, зміну предмета або підстав позову.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не розпочав розгляд справи по суті 20.02.2023, що вбачається з протоколу судового засідання від 21.02.2023, заяву про збільшення позовних вимог подано до суду першої інстанції 20.02.2023, тобто до початку розгляду справи по суті, і до такого клопотання додано документи, що підтверджують сплату судового збору та його відправлення іншій стороні у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, відмовивши в прийнятті до розгляду подану позивачем заяву про збільшення позовних вимог, а саме розглянути спір з урахуванням нової ціни позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Господарського суду Хмельницької області від 22.03.2023 року у справі №924/4/23 про відмову в задоволенні заяви позивача про збільшення позовних вимог підлягає скасуванню.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приймає до розгляду подану позивачем заяву про збільшення позовних вимог, у зв`язку з чим розглядає спір у даній справі з урахуванням нової ціни позову, а саме про стягнення з ФОП Раац К.В. на користь ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" - 807 891,36 грн, у тому числі 516 000,00 безпідставно перерахованих коштів, 245 382,66 грн інфляційних втрат та 46 508,70 грн. 3% річних.

Поряд з цим, судом апеляційної інстанції враховується, що позивач в обґрунтування необхідності стягнення вказаних коштів посилається на ст. 1212 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 04.11.2022 р. по справі №753/12190/20, від 18.01.2022 р. по справі №205/4820/19.

Позивач, звертаючись до суду із позовом, вказує про відсутність будь - яких підстав для перерахування відповідачу коштів в сумі 516 000 грн. та відсутність документів на підтвердження реальності отримання послуг на зазначену суму.

Однак, зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, відмову судом у задоволенні заяви позивача про визнання недійсним пов`язаного з предметом спору правочину, який оформлений договором №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 року та додатком №1 до договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018, колегія суддів дійшла висновку, що кошти в сумі 516 000 грн були перераховані відповідачу згідно платіжних інструкцій №739 від 19.02.2020 р., №751 від 24.02.2020 р. є оплатою за надані відповідачем юридичні послуги відповідно до договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 року.

Обставина існування між позивачем та відповідачем договірного характеру правовідносин, на підставі якого здійснювалась оплата коштів в розмірі 516 000,00 грн. за платіжними інструкціями №739 від 19.02.2020 р., №751 від 24.02.2020 р., виключає можливість застосування до таких правовідносин положень ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

В контексті викладеного, суд апеляційної інстанції враховує, що за приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення 516 000,00 грн безпідставно отриманих коштів.

З огляду на відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення 516 000,00 грн також відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача нарахованих на вказану суму на підставі ст. 625 ЦК України 245 382,66 грн інфляційних втрат та 46 508,70 грн 3% річних.

Враховуючи встановлені обставини справи та вищезазначені положення законодавства суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у позові про стягнення 516 000,00 грн безпідставно отриманих коштів, 245 382,66 грн інфляційних втрат та 46 508,70 грн 3% річних, слід відмовити.

Крім того, твердження позивача про неукладенність договору №31/12/18 про надання юридичних послуг від 31.12.2018 року спростовуються поданою заявою позивача про визнання недійсним правочину в порядку ч.3 ст.184 ГПК України (а.с. 88-98).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно приписів п. 4 ч. 1 та ч. 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи та докази, оцінивши в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" щодо оскарження рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 у справі №924/4/23, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді вказаного рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 у справі №924/4/23 залишається без задоволення, проте враховуючи часткове задоволення апеляційних скарг Рааца К.В. на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.23 р. у справі №924/4/23 та ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" в частині оскарження протокольної ухвали Господарського суду Хмельницької області від 22.03.2023 року у справі №924/4/23 про відмову в задоволенні заяви позивача про збільшення позовних вимог, суд апеляційної інстанції змінює мотивувальну частину рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 у справі №924/4/23 з викладенням її в редакції цієї постанови. В решті рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.23 р. у справі №924/4/23 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Авто Вінниця" задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.23 р. у справі №924/4/23 змінити виклавши в редакції цієї постанови.

2. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рааца Костянтина Валерійовича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.23 р. у справі №924/4/23 задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.23 р. у справі №924/4/23 змінити виклавши в редакції цієї постанови.

3. В решті рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.04.23 р. у справі №924/4/23 залишити без змін.

4. Справу №924/4/23 повернути Господарському суду Хмельницької області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "26" червня 2023 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.