ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2023 р. Справа №914/252/23

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Плотніцький Б.Д.

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» за вих. № 25-7/03 від 25.03.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/985/23 від 30.03.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2023 (суддя Галамай О.З. повний текст рішення складено 20.03.2023)

у справі № 914/252/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НікоТайс» (надалі ТзОВ Компанія Ніко-Тайс), м. Київ

до відповідача Приватного підприємства «Агрофірма Маяк» (надалі ПП «Агрофірма Маяк»), с. Старий Яричів, Львівської обл.

про стягнення 86 890, 33 грн

за участю учасників справи:

від позивача: Грищенко О.М.

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства «Агрофірма Маяк» про стягнення 86 890, 33 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.03.2023 в задоволенні позову відмовлено.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не виникло самостійного грошового зобов`язання з рішення Господарського суду Київської області від 06.08.2013 року у справі № 911/2317/13, а даним рішенням лише встановлено факт обов`язку сплати коштів за зобов`язанням, яке припинено 27.05.2011. Окрім того суд першої інстанції вказав, що нарахування 3% річних та індексу інфляції на вже стягнуті пеню, 3 % річних та інфляційні втрати не відповідатиме принципу заборони притягнення до подвійної відповідальності та буде прямим порушенням ч.2 ст. 550 ЦК України

Не погоджуючись з вказаними рішенням, ТзОВ «Компанія «Ніко-Тайс» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, зокрема, зазначає, що місцевим господарським судом безпідставно здійснено відступлення від висновків та правових позицій Верховного Суду, які були викладені за результатами розгляду спорів в аналогічних справах. Окрім того, на думку скаржника, судом залишено поза увагою, що рішення Господарського суду Київської області від 06.08.2013 виконане із запізненням - лише 28.12.2022. Покликається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц відповідно до якої приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2023 справу № 914/252/23 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді: Плотніцький Б.Д., Кордюк Г.Т.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2023 у справі № 914/252/23, призначено судовий розгляд на 16.05.2023

25.04.2023 на адресу Західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу від 24.04.2023 ( вх. ЗАГС 01-04/2727/23), в якому останній зазначає про пропуск позовної давності із зверненням даних вимог до суду. Також вважає, що стягнення нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України, за порушення грошового зобов`язання у зв`язку з невиконанням судового рішення, яким вже стягнуто такі нарахування по ст. 625 ЦК України, не грунтується на нормах чинного законодавства та свідчить про недобросовісну поведінку кредитора. Просить у апеляційній скарзі відмовити повністю, а рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2023 залишити без змін.

16.05.2023 ухвалою суду відкладено розгляд справи на 13.06.2023.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач в судове засідання 13.06.2023 не з`явивсяё причин відсутності представника суду не повідомив, хоча про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином..

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.08.2013 у справі № 911/2317/13, яке набрало законної сили 18.08.2013, присуджено до стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та з Приватного підприємства «Агрофірма Маяк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 2 771,44 грн 3 % річних, 1 549,20 грн судового збору, 2 301,01 грн витрат на оплату послуг адвоката. Також присуджено до стягнення з Приватного підприємства «Агрофірма Маяк» на користь ТзОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 6 107,98 грн інфляційних втрат, 16 238,29 грн пені.

Вказаним рішенням також встановлено, що ПП «Агрофірма Маяк» частковими платежами погасило суму заборгованості лише 27.05.2011 за рішенням Господарського суду Львівської області від 20.07.2009 у справі № 12/98, в тому числі основний борг за договором купівлі продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 на суму 98 515,74 грн.

Оскільки рішення Господарського суду Київської області від 06.08.2013 у справі № 911/2317/13 набрало законної сили, відтак факти, встановлені у вказаній справі, мають приюдиційне значення для розгляду даної справи.

25.03.2008 між ТОВ «Тридента Агро» (продавець) та ПП «Агрофірма Маяк» (покупець) було укладено договір купівлі - продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008р. №ЗУФ-42/03/08 (далі по тексту - Основний договір), згідно якого продавець зобов`язується поставити покупцю засоби захисту рослин (товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений товар на умовах даного Договору.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.07.2009 у справі № 12/98 стягнуто з ПП «Агрофірма Маяк» на користь ТзОВ «Тридента-Агро» заборгованість за договором купівлі - продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 №ЗУФ-42/03/08 у розмірі 154 810,98 грн., з яких: 98 515,74 грн. основного боргу, 35 504,69 грн курсової різниці, 7 979,78 грн. інфляційних втрат, 1 220,08 грн. 3% річних, 6 775,36 грн. пені, 3 000,00 грн. витрат на послуги адвоката та 1 529,95 грн державного мита та 285,38 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У зв`язку із невиконанням відповідачем основного зобов`язання ТзОВ «Тридента-Агро» повторно звернулось до Господарського суду Львівської області про стягнення з приватного підприємства «Агрофірма «Маяк» пені, 3% річних та інфляційних втрат з 01.05.2009 по 17.02.2010. Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.03.2010 року у справі №25/49 позов ТзОВ «Тридента-Агро» задоволено повністю.

Приватним підприємством «Агрофірма Маяк» заборгованість за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 № ЗУФ-42/03/08 перед ТзОВ «Тридента-Агро» погашено лише 27.05.2011, у зв`язку з чим з ПП «Агрофірма Маяк» на користь ТзОВ «Тридента-Агро» належали до стягнення пеня, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані за період, який не увійшов до розрахунку за рішенням Господарського суду Львівської області від 31.03.2010 року у справі №25/49, а саме з 18.02.2010 по 26.01.2011, тобто до виконання основного зобов`язання.

Таким чином, рішенням Господарського суду Київської області встановлено факт припинення відносин між сторонами за основним договором (купівлі-продажу) 27.05.2011 року, оскільки відповідач погасив у повному обсязі суму заборгованості за рішенням Господарського суду Львівської області від 20.07.2009 у справі № 12/98, в тому числі основний борг за договором купівлі - продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 №ЗУФ-42/03/08 на суму 98 515, 74 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, Господарський суд Київської області виходив з того, що нараховані 3 % річних та інфляційні нарахування не увійшли в розрахунок за рішенням Господарського суду Львівської області від 31.03.2010 року у справі №25/49, а відтак підлягали стягненню.

ТзОВ «Тридента-Агро» 26.01.2011 уклав з ФОП Грищенком О.М. угоду про заміну кредитора у зобов`язанні від 26.01.2011 №201-ТА.

Надалі 31.01.2013 ТзОВ «Компанія «Ніко-Тайс» набула права вимоги до ПП «Агрофірма Маяк» за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 №ЗУФ-42/03/08. На підставі укладеного із ФОП Грищенко О.М. угоди про заміну кредитора у зобов`язанні від 31.01.2013 № 31/01-13-1 та угодою про заміну кредитора у зобов`язанні від 26.01.2011 №201-ТА.

19.08.2013 Господарським судом Київської області видано накази про примусове виконання зазначеного рішення на суму 22 346, 27 грн та на суму 6 621, 65 грн.

04.09.2013 державним виконавцем відділу ДВС Кам`янка-Бузького районного управління юстиції Львівської області винесено постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 19.08.2013 (ВП № 39630424 та № 39632256).

16.12.2022 органом державної виконавчої служби винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень № 39630424 та № 39632256 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

У постановах зазначено, що 14.12.2022 на депозитний рахунок відповідного органу державної виконавчої служби надійшли кошти, достатні для задоволення вимог стягувача, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Згідно з випискою по особовому рахунку позивача, кошти на суму 22 346, 27 грн та на суму 6 621, 65 грн надійшли йому 28.12.2022.

Таким чином, станом на момент звернення до суду з даним позовом відповідач виконав своє основне зобов`язання за основним договором, а також виконав зобов`язання щодо сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач вважає, що оскільки відповідач не здійснив своєчасного виконання рішення суду від 06.08.2013, у нього виникло право на стягнення 8 163, 40 грн 3% річних та 78 726, 93 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість в сумі 28 967, 92 грн за період 07.08.2013-27.12.2022.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Предметом спору у даній справі є стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, у зв`язку із несвоєчасним виконанням ПП «Агрофірма Маяк» рішення Господарського суду Київської області від 19.08.2013 у справі № 911/2317/13.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошове зобов`язання - це цивільне правовідношення, в якому право вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей, яке також виникає з рішення суду, яким стягнуто заборгованість з боржника на користь кредитора.

Верховним Судом у постанові від 09.02.2022 року у справі № 757/42885/19 зроблено висновок, що не є грошовим зобов`язанням судове рішення, яким вже стягнуто відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України за порушення будь-якого грошового зобов`язання, оскільки в такому випадку таке рішення носить не зобов`язальний характер щодо сплати грошового зобов`язання боржника перед кредитором, а виконує роль санкції за прострочення боржником грошового зобов`язання, які являють собою міру цивільно-правової відповідальності, що застосовується до всіх грошових зобов`язань у розмірі 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного суду від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18 висловлено правову позицію про те, що обов`язок сплатити неустойку за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням в розумінні положень частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, тому що неустойка є одним із видів забезпечення виконання основного зобов`язання, в тому числі й грошового та не змінює його.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, рішенням Господарського суду Київської області від 06.08.2013 було стягнуто з відповідача пеню, інфляційні витрати та 3 % річних на загальну суму 22 346,27 грн.

Як зазначалося вище, основне зобов`язання за договором купівлі-продажу виконано відповідачем 27.05.2011 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що у відповідача виникло грошове зобов`язання саме з рішення Господарського суду Київської області від 06.08.2013 року, оскільки даним рішенням лише встановлено обов`язок сплати відповідачем коштів у розмірі нарахованої пені, 3 % річних та інфляційних втрат внаслідок неналежного виконання договору купівлі-продажу, яке виконано та припинено 27.05.2011 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, оскільки висновки, викладеній у даній справі не є релевантними до даної.

Так, у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, було вказано, що грошове зобов`язання виникає не лише на підставі договірних, а й з деліктних (щодо завдання шкоди) відносин, а відтак, можливе нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на грошове зобов`язання що виникло внаслідок завдання шкоди.

У даній же справі позивач нараховує 3 % річних та інфляційні втрати на підставі ст. 625 ЦК України на вже нараховані та сплачені 3 % річних, інфляційні втрати та пеню.

Відповідно до ч.2 ст. 550 ЦК України проценти на суму неустойки не нараховуються в силу прямої заборони законом такого нарахування.

Згідно з ч. 1 ст. 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про необґрунтованість вимог позивача, оскільки останній не вправі здійснювати нарахування на підставі ст. 625 ЦК України на неустойку та кошти, які і так вже нараховані на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.

Керуючись статтями 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ніко-Тайс» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2023 у справі №914/252/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст постанови складено 21.06.2023.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

Судді Г.Т. Кордюк

Б.Д. Плотніцький