ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2023 р. Справа№ 911/661/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023

у справі №911/661/22 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі"

про стягнення 40 773,86 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 40 773,86 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що впродовж лютого-березня 2018 року ПАТ "Київенерго" на користь ПАТ "Київобленерго" платіжними дорученнями від 08.02.2018 №, від 28.02.2018 № та від 28.03.2018 № були перераховані грошові кошти у загальному розмірі 71 776,57 грн, однак станом на 02.08.2021 попередньо оплачені послуги зі сторони ПАТ "Київенерго" на користь ПАТ "Київобленерго", яке в подальшому змінило своє найменування на ПАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі", так не були фактично надані/виконані/здійсненні в повному обсязі та належним чином. Внаслідок проведення електронного аукціону від 27.07.2021 №UA-PS-2021-07-16-000066-l ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" придбала у AT "К.Енерго" право вимоги до ПАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" зі сплати заборгованості у загальній сумі 39 023,87 грн, що виникла за вищенаведеними платіжними дорученнями. Оскільки позивач є належним кредитором ПАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" щодо виконання (повернення коштів) останнім грошового зобов`язання у загальному розмірі 39 023,87 грн, 03.02.2022 направило відповідачу вимогу про повернення грошових коштів за ненадані та/або невиконанні послуги. Проте, відповідач вимоги позивача не виконав, у зв`язку з чим, останнім заявлено вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 39 023,87 грн, трьох процентів річних у сумі 134,40 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 615,59 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.09.2022 матеріали справи №911/661/22 переданні за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що позивачем не підтверджено обґрунтованості заявленого до стягнення з відповідача розміру заборгованості, як і підтверджено факту ненадання відповідачем у повному обсязі послуг, оплачених згідно із платіжними дорученнями від 08.02.2018 №, від 28.02.2018 № та від 28.03.2018 №. Крім того, оскільки позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних у сумі 134,40 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 615,59 грн мають похідний характер від вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 39 023,87 грн, суд першої інстанції дійшов висновку також про відсутність правових підстав для задоволення вказаних похідних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що приймаючи оскаржуване рішення, поза увагою суду першої інстанції та без належного правового дослідження та оцінки залишено подані та існуючі докази у даній справі, а також повноваження суду, можливість та процесуальний порядок вибіркового здійснення оцінки існуючих у справі доказів, а також залишенням без уваги змісту та сутності порушеного права позивача.

Апелянт зазначає, що Господарський суд міста Києва не зазначив та не навів жодного належного та допустимого обґрунтування та правового твердження, котрі б надавали можливість встановити, допустити, припустити та стверджувати те, що вказані вимоги заяви є необґрунтованими та неправомірними. Також скаржник вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення від 24.01.2023 у справі №911/661/22, безпідставно вдався до застосування "правового пуризму". Крім того, апелянт просить врахувати, що місцевим господарським судом не було враховано висновки щодо застосування процесуально-правових позицій Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів: Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 у справі №910/9108/22. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Витребувано матеріали справи №911/661/22 у Господарського суду міста Києва.

20.03.2023 матеріали справи №911/661/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №911/661/22 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до платіжних доручень від 08.02.2018, від 28.02.2018 № та від 28.03.2018 № ПАТ "Київенерго" перерахувало на користь ПАТ "Київобленерго" грошові кошти у загальному розмірі 71 776,57 грн, а саме:

- платіжним дорученням від 08.02.2018 № - 37 049,96 грн з призначенням платежу: "передоплата за електроенергію зг.дог.№220013640 від 06.12.2012, рах.№ від 22.12.2017";

- платіжним дорученням від 28.02.2018 № - 34 295,02 грн з призначенням платежу: "4182162/6 поставка е/е зг.дог.№220013640 від 06.12.2012, рахунок № за березень 2018 року від 22.01.2018";

- платіжним дорученням від 28.03.2018 № - 431,59 грн з призначенням платежу: "4182162/6 позачергова технічна перевірка приладів обліку, дог.№220013640 від 06.12.2012 д/у №4 за березень 2018 рах.№ від 22.03.2018".

02.08.2021 між AT "К.Енерго" та ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" укладено акт про придбання майна на аукціоні, за умовами якого на підставі протоколу проведення електронного аукціону від 27.07.2021 №UA-PS-2021-07-16-000066-l AT "К.Енерго" передає у власність ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" Лот №69: право вимоги на загальногосподарську дебіторську заборгованість, підтверджену первинними документами та/або рішеннями суду АТ "К.Енерго" до осіб, перелік (найменування із ідентифікаційними/ідентифікуючими ознаками/даними) котрих із зазначенням підстав (документів) та дат виникнення заборгованостей, а також розмірів/сум відповідних заборгованостей, було розміщено в оголошені про проведення аукціону №UA-PS-2021-07-16-000066-l.

У вищенаведеному акті сторонами визначено, що підписанням цього акта сторони посвідчують передачу AT "К.Енерго" на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" права грошової вимоги на загальногосподарську дебіторську заборгованість, підтверджену первинними документами та/або рішеннями суду, на суму 38 940 309,12 грн.

Деталізація змісту та сутності переданого права грошової вимоги на загальногосподарську дебіторську заборгованість AT "К.Енерго" міститься у додатку №1 до протоколу №5 комітету кредиторів AT "К.Енерго" (, справа №905/1965/19) від 09.04.2021, а також у додатку №1 до цього акту про придбання майна на аукціоні.

Передача документів первинного бухгалтерського обліку (різного роду договорів, накладних, актів, рахунків-фактур, платіжних доручень, банківських виписок, судових рішень, документів виконавчого провадження, тощо), котрі визначають та підтверджують зміст право вимоги дебіторської заборгованості AT "К.Енерго" до осіб здійснюється одночасно з підписанням даного акта.

Право власності на об`єкт продажу переходить від продавця до покупця після підписання сторонами даного акта.

Згідно з додатком №1 до акта про придбання майна на аукціоні UA-PS-2021-07-16-000066-l по Лоту 69, який відбувся 27.07.2021, до ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" перейшло право вимоги до ПАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" зі сплати заборгованості у загальній сумі 39 023,87 грн, що виникла за платіжними дорученнями від 08.02.2018 № (заборгованість у сумі 4 297,26 грн), від 28.02.2018 № (заборгованість у сумі 34 295,02 грн) та від 28.03.2018 № (заборгованість у сумі 431,59 грн).

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, спірні правовідносини стосуються наявності у ПАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" перед ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" грошового зобов`язання у загальному розмірі 39 023,87 грн, що виникло на підставі платіжних доручень від 08.02.2018 №, від 28.02.2018 № та від 28.03.2018 №, право вимоги за якими перейшло до позивача.

03.02.2022 позивач звернувся до відповідача з вимогою №03-4/02 про повернення грошових коштів за ненадані та/або невиконані послуги, за котрі було сплачено/перераховано на підставі платіжного доручення від 08.02.2018 №, платіжного доручення від 28.02.2018 № та платіжного доручення від 28.03.2018 №.

Відповідач отримав вказану вимогу 07.02.2022, проте залишив її без задоволення.

Звертаючись з позовом до суду, позивач вказав, що станом на 28.03.2022 заборгованість відповідача перед позивачем щодо повернення грошових коштів за ненадані та/або невиконані послуги, за котрі було сплачено/перераховано на підставі платіжного доручення від 08.02.2018 №, платіжного доручення від 28.02.2018 № та платіжного доручення від 28.03.2018 № становить 39 023,87 грн. У результаті чого, позивач просив суд стягнути з відповідача 40 773,86 грн, з яких: 39 023,87 грн - заборгованість, 1 615,59 грн - інфляційні втрати, 134,40 грн - три проценти річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частинами 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до постанови Господарського суду Донецької області від 24.09.2020 у справі №905/1965/19 АТ "К.Енерго" перебуває у ліквідаційній процедурі.

27.07.2021 було проведено електронний аукціон з продажу майна в процедурі банкрутства AT "К.Енерго", результати якого оформлені протоколом від 27.07.2021 №UA-PS-2021-07-16-000066-l.

Згідно з протоколом №UA-PS-2021-07-16-000066-l переможцем аукціону є ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс".

Частинами 1, 2 статті 62 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси. Майно, визначене родовими ознаками, що належить банкруту на праві володіння або користування, включається до складу ліквідаційної маси.

За приписами частини 1 статті 63 Кодексу України з процедур банкрутства після проведення інвентаризації та отримання згоди на продаж майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута на аукціоні.

Відповідно до частин 1, 4 статті 68 Кодексу України з процедур банкрутства продаж майна боржника на аукціоні відбувається в електронній торговій системі. Порядок функціонування електронної торгової системи, організації та проведення електронних аукціонів, визначення розміру, сплати, повернення гарантійних внесків та сплати винагороди операторів електронних майданчиків затверджується Кабінетом Міністрів України. Замовником аукціону є арбітражний керуючий, призначений господарським судом у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 82 Кодексу України з процедур банкрутства у разі якщо до початку аукціону зобов`язання було частково виконане, початкова ціна права вимоги пропорційно зменшується, про що замовник вносить відповідну інформацію в оголошення про проведення аукціону. Якщо заборгованість погашена повністю, право вимоги знімається з аукціону.

Частиною 1 статті 83 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що негайно після завершення аукціону електронною торговою системою формується протокол про проведення аукціону, який надсилається всім учасникам та замовнику аукціону.

Придбане на аукціоні майно, майнове право передається, а право вимоги відступається покупцю після повної сплати запропонованої ним ціни. Про передачу майна складається акт про придбання майна на аукціоні (частина 1 статті 87 Кодексу України з процедур банкрутства).

Відповідно до статті 88 Кодексу України з процедур банкрутства в акті про придбання майна на аукціоні зазначаються: ім`я (назва) та місце проживання (місцезнаходження) продавця та покупця, а також оператора авторизованого електронного майданчика; відомості про майно, придбане на аукціоні, та його ціна; адреса вебсторінки, на якій розміщено відомості про проведення аукціону; інформація про повну сплату ціни за придбання майна на аукціоні. Акт про придбання майна на аукціоні складається у простій письмовій формі та не потребує нотаріального посвідчення. Такий акт підписується продавцем та покупцем не пізніше трьох робочих днів після повної сплати переможцем запропонованої ним ціни.

З матеріалів справи вбачається, що 02.08.2021 між AT "К.Енерго" та ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" було укладено акт про придбання майна на аукціоні, відповідно до умов якого на підставі протоколу проведення електронного аукціону від 27.07.2021 №UA-PS-2021-07-16-000066-l AT "К.Енерго" передало у власність ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" Лот №69: право вимоги на загальногосподарську дебіторську заборгованість, підтверджену первинними документами та/або рішеннями суду АТ "К.Енерго" до осіб, перелік (найменування із ідентифікаційними/ідентифікуючими ознаками/даними) котрих із зазначенням підстав (документів) та дат виникнення заборгованостей, а також розмірів/сум відповідних заборгованостей, було розміщено в оголошені про проведення аукціону №UA-PS-2021-07-16-000066-l.

З додатку №1 до акта про придбання майна на аукціоні UA-PS-2021-07-16-000066-l по Лоту 69, який відбувся 27.07.2021, вбачається, що до ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" перейшло право вимоги до ПАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" зі сплати заборгованості у загальній сумі 39 023,87 грн, що виникла за платіжними дорученнями: від 08.02.2018 № (заборгованість у сумі 4 297,26 грн), від 28.02.2018 № (заборгованість у сумі 34 295,02 грн) та від 28.03.2018 № (заборгованість у сумі 431,59 грн).

За приписами пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Таким чином, на підставі протоколу електронного аукціону від 27.07.2021 №UA-PS-2021-07-16-000066-l, акта про придбання майна на аукціоні від 02.08.2021 ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" отримало від AT "К.Енерго" право вимоги до ПАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" за заборгованістю у загальній сумі 39 023,87 грн, що виникла за платіжними дорученнями від 08.02.2018 №, від 28.02.2018 № та від 28.03.2018 №.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

У разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. При цьому такий спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов`язанні, як відступлення права вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов`язання, тобто такого зобов`язання, яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора (постанова Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №905/635/18).

При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 Цивільного кодексу України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №916/1171/18, від 14.11.2018 у справі №910/8682/18, від 09.07.2019 у справі №903/849/17.

Обов`язковим аспектом щодо дійсності вимоги є підставність виникнення вимоги (стаття 11 Цивільного кодексу України), як елементу зобов`язального правовідношення (стаття 502 Цивільного кодексу України) на момент відступлення та підтвердження вимоги відповідними доказами. Дійсною для передачі також є вимога, яка виникла, але строк виконання цієї вимоги ще не настав.

Згідно зі статтею 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Звертаючись з позовом про стягнення заборгованості, що виникла за платіжними дорученнями від 08.02.2018 № (заборгованість у сумі 4 297,26 грн), від 28.02.2018 № (заборгованість у сумі 34 295,02 грн) та від 28.03.2018 № (заборгованість у сумі 431,59 грн), позивач повинен довести обґрунтованість заявленого розміру заборгованості, ненадання відповідачем у повному обсязі послуг, оплачених згідно із вказаними платіжними дорученнями. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 09.11.2021 у справі №910/17661/19.

Заперечуючи проти позову відповідач вказав, що ПАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" належним чином виконало перед АТ "К.Енерго" всі зобов`язання щодо надання відповідних послуг, а заявлена до стягнення сума заборгованості не підтверджена відповідними документами чи рішенням суду. Зокрема, з наданих ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" документів не вбачається ненадання відповідних послуг, які були оплачені, чи не виконання відповідного зобов`язання належним чином, а довідки про стан дебіторської заборгованості на 31.01.2021 складені АТ "К.Енерго" в односторонньому порядку та не можуть підтверджувати таку заборгованість.

Дослідивши долучені позивачем до матеріалів справи платіжні доручення від 08.02.2018 №, від 28.02.2018 № та від 28.03.2018 №, суд першої інстанції встановив, що вказані документи підтверджують факт перерахування ПАТ "Київенерго" на користь ПАТ "Київобленерго" грошових коштів у загальному розмірі 71 776,57 грн, як передоплату у сумі 37 049,96 грн за електроенергію згідно договору від 06.12.2012 №220013640, рахунку від 22.12.2017 № (платіжне доручення від 08.02.2018 №), як оплату у сумі 34 295,02 грн за поставку електричної енергії згідно договору від 06.12.2012 №220013640, рахунку № за березень 2018 року від 22.01.2018 (платіжне доручення від 28.02.2018 №) та як оплату у сумі 431,59 грн за позачергову технічну перевірку приладів обліку, згідно договору від 06.12.2012 №220013640 д/у №4 за березень 2018 рахунку № від 22.03.2018 (платіжне дорученням від 28.03.2018 №).

Водночас, матеріали справи не містять, ні договору від 06.12.2012 №20013640 та додаткової угоди №4 за березень 2018 року, ні рахунків № від 22.12.2017, № за березень 2018 року від 22.01.2018, № від 22.03.2018, ні інших первинних документів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, надані позивачем у матеріали справи довідки про стан дебіторської заборгованості на 31.01.2021 не є первинними документами, та більш того, складені ПАТ "К.Енерго" в односторонньому порядку, а відтак не є належними доказами, що підтверджують заборгованість за вище вказаними платіжними дорученнями. Докази, які стали підставою для формування довідок про стан дебіторської заборгованості на 31.01.2021 позивачем у матеріали справи не надано.

За приписами частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

Згідно з частиною 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна за змістом правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не підтверджено обґрунтованості заявленого до стягнення з відповідача розміру заборгованості, як і факту ненадання відповідачем у повному обсязі послуг, оплачених згідно з платіжними дорученнями від 08.02.2018 №, від 28.02.2018 № та від 28.03.2018№, у зв`язку з чим, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 39 023,87 грн.

Крім того, оскільки позовні вимоги про стягнення 134,40 грн трьох процентів річних та 1 615,59 грн інфляційних втрат мають похідний характер від вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 39 023,87 грн, колегія суддів також погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення вказаних похідних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у сумі 40 773,86 грн необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 у справі №911/611/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 у справі №911/611/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови у задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 у справі №911/611/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 у справі №911/611/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс".

4. Матеріали справи №911/611/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню у касаційному порядку крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун