ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" червня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1319/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. при секретарі судового засідання Рясний В.О. розглянувши справу №916/1319/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю А-Бетон Україна (35360, Рівненська область, Рівненський район, с. Велика Омеляна, вул. Присадибна, 9Б, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Теплолюкс-ЮГ (65020, м. Одеса, пров. Лютеранський, буд. 7, кв. 14, )

про стягнення 1 458 912,64грн.

Представник:

Від позивача: Красовський В.Б. ордер;

Від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю А-Бетон Україна звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Теплолюкс-ЮГ про стягнення 1 458 912,64грн.

Ухвалою від 03.04.2023р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю А-Бетон Україна було залишено без руху.

11.04.2023р. до господарського суду надійшла заява (вх. №11711/23) від Товариства з обмеженою відповідальністю А-Бетон Україна про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.04.2023р. провадження по справі №916/1319/23 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.06.2023р. підготовче провадження було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення від 18.04.2022р. (вх. ГСОО №12814/22 від 30.05.2023р.). Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

15.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «A-Бетон Україна» - перевізником (далі по тексті - ТОВ «A-Бетон Україна» або Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплолюкс-ЮГ» - замовником (далі по тексту ТОВ «Теплолюкс-ЮГ» - або Відповідач) було укладено Договір перевезення вантажу автомобільним транспортом №15-09/21-П-1 (далі - Договір перевезення), відповідно до умов якого перевізник зобов`язується власними та/або залученими силами та засобами приймати доставляти до пунктів призначення за маршрутом, визначеним на підставі погоджених Сторонами заявок, вантаж, який Замовник та/або за його вказівкою інший вантажовідправник надає перевізнику до перевезення, а змовник зобов`язується сплачувати перевізнику провізну плату у розмірі та порядку, визначеному Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору перевізник здійснює перевезення на підставі погоджених сторонами заявок, які замовник надсилає перевізнику поштою, електронною поштою, факсом, або узгоджує із перевізником по телефону.

За пунктом 2.2 Договору вартість послуг, які надає перевізник замовнику (провізна плата), вказується у рахунках та в Актах виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до погодженої Додатком №2 ціни на перевезення.

Згідно з п. 2.4. Договору загальна вартість послуг (провізної оплати) за кожною заявкою зазначається в Акті виконаних робіт (наданих послуг), який підписується повноважними представниками сторін у день виконання перевізником зобов`язання з перевезення вантажу, а також у товарно-транспортних накладних.

Відповідно до п. 2.7. замовник сплачує вартість послуг (провізну плату) в безготівковому порядку на поточний рахунок перевізника протягом 7 (семи) банківських днів з моменту підписання Акта виконаних робіт (наданих послуг) та після отримання всіх екземплярів ТТН за відповідний період і реєстрів перевезень.

Позивач вказує, що на виконання Договору перевезення (за період його дії) та на замовлення Відповідача ним було надано послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом на загальну суму 4 859 370,28 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами наступними Актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) та Реєстрами ТТН до Актів:№ ОУ-0150908 від 15.09.2021 на суму 86 133,16грн., ОУ-0180901 від 18.09.2021 на суму 123 076,69 грн., ОУ-0230902 від 23.09.2021 на суму 64 903,66 грн., ОУ-0260901 від 26.09.2021 на суму 94 669,24 грн., ОУ-ОО11004 від 01.10.2021 на суму 275 413,98 грн., ОУ-015Ю02 від 15.10.2021 на 806 224,45 грн., ОУ-031Ю05 від 31.10.2021 на суму 755 508,60грн., ОУ-0011Ю2 від 01.11.2021 на суму 627 575,86 грн., ОУ-0151101 від 15.11.2021 на суму 542 865,96 грн., ОУ-ОО 11201 від 01.12.2021 на суму 250 056,83грн., ОУ-ОО 11202 від 01.12.2021 на суму 564 418,48 грн., ОУ-0151203 від 15.12.2021 на суму 74 437,57 грн., ОУ-0151204 від 15.12.2021 на суму 565 021,38 грн., ОУ-0151205 від 15.12.2021 на суму 19 871,17 грн., ОУ-0161201 від 16.12.2021 на суму 9 193,25 грн.

Проте як вказує позивач відповідач за надані ним послуги з перевезення розрахувався частково в сумі 3 850 000грн., в наслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 1 009 370,28 грн.

Відповідно до п. 5.5. Договору перевезення у випадку прострочення оплати наданих перевізником послуг, замовник сплачує за вимогою пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплачених послуг за кожен день прострочення.

Також, позивачем в зв`язку з неналежним виканням відповідачем зобов`язань за договором перевезення, відповідно до умов договору та положень ст. 625 ГПК України нараховано відповідачу пеню в сумі 143 247,62 грн, інфляційні витрати в сумі 271 118,88грн. та 3% річних в розмірі 35 175,86грн.

Посилаючись на вищенаведені обставини Товариство з обмеженою відповідальністю «A-Бетон Україна» звернулось до суду з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у томі числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Стаття 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зі змісту ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено в ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

15.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «A-Бетон Україна» - перевізником (далі по тексті - ТОВ «A-Бетон Україна» або Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплолюкс-ЮГ» - замовником (далі по тексту ТОВ «Теплолюкс-ЮГ» - або Відповідач) було укладено Договір перевезення вантажу автомобільним транспортом №15-09/21-П-1 (далі - Договір перевезення), відповідно до умов якого перевізник зобов`язується власними та/або залученими силами та засобами приймати доставляти до пунктів призначення за маршрутом, визначеним на підставі погоджених Сторонами заявок, вантаж, який Замовник та/або за його вказівкою інший вантажовідправник надає перевізнику до перевезення, а змовник зобов`язується сплачувати перевізнику провізну плату у розмірі та порядку, визначеному Договором.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 2.4. Договору загальна вартість послуг (провізної оплати) за кожною заявкою зазначається в Акті виконаних робіт (наданих послуг), який підписується повноважними представниками сторін у день виконання перевізником зобов`язання з перевезення вантажу, а також у товарно-транспортних накладних.

Відповідно до п. 2.7. замовник сплачує вартість послуг (провізну плату) в безготівковому порядку на поточний рахунок перевізника протягом 7 (семи) банківських днів з моменту підписання Акта виконаних робіт (наданих послуг) та після отримання всіх екземплярів ТТН за відповідний період і реєстрів перевезень.

Як встановлено судом, Позивач вказує, що на виконання Договору перевезення (за період його дії) та на замовлення Відповідача ним було надано послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом на загальну суму 4 859 370,28 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами наступними Актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) та Реєстрами ТТН до Актів:№ ОУ-0150908 від 15.09.2021 на суму 86 133,16грн., ОУ-0180901 від 18.09.2021 на суму 123 076,69 грн., ОУ-0230902 від 23.09.2021 на суму 64 903,66 грн., ОУ-0260901 від 26.09.2021 на суму 94 669,24 грн., ОУ-ОО11004 від 01.10.2021 на суму 275 413,98 грн., ОУ-015Ю02 від 15.10.2021 на 806 224,45 грн., ОУ-031Ю05 від 31.10.2021 на суму 755 508,60грн., ОУ-0011Ю2 від 01.11.2021 на суму 627 575,86 грн., ОУ-0151101 від 15.11.2021 на суму 542 865,96 грн., ОУ-ОО 11201 від 01.12.2021 на суму 250 056,83грн., ОУ-ОО 11202 від 01.12.2021 на суму 564 418,48 грн., ОУ-0151203 від 15.12.2021 на суму 74 437,57 грн., ОУ-0151204 від 15.12.2021 на суму 565 021,38 грн., ОУ-0151205 від 15.12.2021 на суму 19 871,17 грн., ОУ-0161201 від 16.12.2021 на суму 9 193,25 грн.

Проте відповідач за надані послуги розрахувався частково в сумі 3 850 000грн., в наслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 1 009 370,28 грн.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартість наданих послуг в сумі 1 009 370,28 грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.5. Договору перевезення у випадку прострочення оплати наданих перевізником послуг, замовник сплачує за вимогою пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплачених послуг за кожен день прострочення.

З посиланням на умови договору та приписи чинного законодавства позивачем було нараховано відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України у загальному розмірі 143 247,62 грн. за порушення строків оплати вартості наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення Товариством з обмеженою відповідальністю А-Бетон Україна пені в розмірі 143 247,62 грн., суд дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість, що має наслідком необхідність задоволення позовних вимог в названій частині у повному обсязі.

Щодо нарахування інфляційні витрати в сумі 271 118,88грн. та 3% річних в розмірі 35 175,86грн. суд зазначає наступне.

Наразі ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки також випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Позивачем було нараховано інфляційні витрати в сумі 271 118,88грн. та 3% річних в розмірі 35 175,86грн. Розглянувши надані позивачем розрахунки інфляційних витрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань, суд доходить висновку, що вказані розрахунки було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Теплолюкс-ЮГ інфляційні витрати в сумі 271 118,88грн. та 3% річних в розмірі 35 175,86грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю А-Бетон Україна є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 185, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю А-Бетон Україна (35360, Рівненська область, Рівненський район, с. Велика Омеляна, вул. Присадибна, 9Б, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Теплолюкс-ЮГ (65020, м. Одеса, пров. Лютеранський, буд. 7, кв. 14, ) задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Теплолюкс-ЮГ (65020, м. Одеса, пров. Лютеранський, буд. 7, кв. 14, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю А-Бетон Україна (35360, Рівненська область, Рівненський район, с. Велика Омеляна, вул. Присадибна, 9Б, ) основний борг в розмірі 1 009 370 (один мільйон дев`ять тисяч триста сімдесят)грн. 28коп., пеню в розмірі 143 247 (сто сорок три тисячі двісті сорок сім) грн. 62коп., інфляційні втрати в розмірі 271 118 (двісті сімдесят одна тисяча сто вісімнадцять) грн. 88 коп., 3% річних в розмірі 35 175 (тридцять п`ять тисяч сто сімдесят п`ять)грн. 86коп. та судовий збір в сумі 21 883 (двадцять одна тисяча вісімсот вісімдесят три)грн. 69коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 червня 2023 р.

Суддя К.Ф. Погребна