РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2023Справа № 910/3245/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпап.ЮА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Друк"

про стягнення заборгованості в розмірі 300 064,74 грн.

Представники сторін:

від позивача: Малинська Н.О., довіреність № 11 від 02.01.2023;

від відповідача: Наконечна Н.О., довіреність № 24/03/23-1 від 24.03.2023.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерпап.ЮА» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Друк» про стягнення заборгованості в розмірі 300 064,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором купівлі-продажу № 2201/К від 21.05.2021, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.04.2023.

20.03.2023 представником відповідача подано клопотання про направлення позовної заяви.

28.03.2023 представником позивача подано клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпап.ЮА» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

03.04.2023 представником відповідача подано клопотання про відкладення судового засідання.

У судове засідання 03.04.2023 представники сторін не з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 підготовче засідання відкладено на 01.05.2023.

06.04.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

11.04.2023 представником позивача подано клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції. Забезпечення проведення відеоконференції заявник просить доручити Господарському суду Дніпропетровської області або Центральному апеляційному господарському суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпап.ЮА» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

14.04.2023 представником позивача подано клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

У судове засідання 01.05.2023 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 29.05.2023.

02.05.2023 та 05.05.2023 представником позивача подано заяви про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи.

08.05.2023 представником позивача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

16.05.2023 представником позивача подано відповідь на відзив.

26.05.2023 представником відповідача подано клопотання про відкладення судового засідання.

У судове засідання 29.05.2023 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 12.06.2023, яку занесено до протоколу судового засідання.

07.06.2023 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

08.06.2023 представником позивача подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 12.06.2023 представники сторін з`явились.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.06.2023, яку занесено до протоколу судового засідання.

16.06.2023 представником відповідача подано клопотання про зменшення розміру пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

У судове засідання 26.06.2023 представник сторін з`явились.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві, клопотання про зменшення розміру пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат підтримав.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 26.06.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпап.ЮА» (далі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий Друк» (далі - покупець, відповідач) укладено Договір купівлі-продажу № 201/К (далі - Договір), за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця паперову продукцію, що вказана в рахунках-фактурах та/або специфікаціях, які складаються на кожну партію товару окремо та є невід`ємними частинами цього Договору, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти та оплатити такий товар.

Ціна Договору складається із суми всіх видаткових накладних за Договором (пункт 2.1 Договору).

Відповідно до п. 2.2 Договору ціна на товар є договірною; кількість та ціна кожної окремої партії товару згідно з письмовою або усною заявкою покупця вказуються в рахунках-фактурах та/або специфікаціях, що складаються на кожну окрему партію товару та є невід`ємними частинами Договору.

Згідно з п. 2.3 Договору підтвердженням узгодження сторонами заявки покупця є підписання сторонами рахунка-фактури та/або специфікації; у разі поставки товару на умовах передплати (часткової передплати) підтвердженням узгодження сторонами заявки покупця є сплата (часткова сплата) покупцем рахунка-фактури.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що передача товару від продавця покупцю здійснюється за видатковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, кількість в одиницях вимірювання, ціну товару та загальну вартість товару. Дата, вказана покупцем у видатковій накладній про прийняття товару, є датою поставки товару продавцем.

За умовами п. 4.2 Договору розрахунки за кожну партію здійснюються шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця у повному обсязі або частками протягом 40 (сорока) календарних днів з дати передачі товару.

У відповідності до п. 9.2 Договору у разі порушення строків оплати товару покупець виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період несплати, від суми заборгованості за кожний день прострочення; пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язання, включаючи день оплати товару; за прострочення оплати понад десять днів додатково стягується штраф у розмірі 30% від вартості неоплаченого товару.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 31.12.2021; у випадку, якщо у сторін на момент закінчення строку дії Договору залишаються невиконаними договірні зобов`язання та незадоволені законні вимоги, дія Договору продовжується до повного виконання таких зобов`язань (пункт 11.2 Договору).

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 800 362,22 грн., що підтверджується видатковими накладними від 17.09.2021 №4455 на суму 125 144,16 грн., від 22.09.2021 №4542 на суму 21 886,20 грн., від 23.09.2021 №4584 на суму 166 179,83 грн., від 24.09.2021 №4590 на суму 19 975,68 грн., від 01.10.2021 №4699 на суму 131 770,24 грн., від 01.10.2021 №4708 на суму 17 689,43 грн., від 04.10.2021 №4790 на суму 60 572,20 грн., від 06.10.2021 №4865 на суму 14 373,46 грн., від 13.10.2021 №4991 на суму 74 525,48 грн., від 13.10.2021 №5022 на суму 6 643,01 грн., від 18.10.2021 №5060 на суму 26 182,34 грн., від 21.10.2021 №5075 на суму 89 271,07 грн., від 25.10.2021 №5177 на суму 17 694,72 грн. і від 27.10.2021 №5281 на суму 28 454,40 грн.

На вказані поставки відповідачу виставлено рахунки-фактури від 16.09.2021 №4455 на суму 125 144,16 грн., від 21.09.2021 №4542 на суму 21 886,20 грн., від 22.09.2021 №4584 на суму 166 179,83 грн., від 23.09.2021 №4590 на суму 19 975,68 грн., від 29.09.2021 №4699 на суму 131 770,24 грн., від 29.09.2021 №4708 на суму 17 689,43 грн., від 04.10.2021 №4790 на суму 60 572,20 грн., від 06.10.2021 №4865 на суму 14 373,46 грн., від 12.10.2021 №4991 на суму 74 525,48 грн., від 13.10.2021 №5022 на суму 6 643,01 грн., від 18.10.2021 №5060 на суму 26 182,34 грн., від 19.10.2021 №5075 на суму 89 271,07 грн., від 22.10.2021 №5177 на суму 17 694,72 грн. і від 27.10.2021 №5281 на суму 28 454,40 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий Друк» зобов`язань за Договором, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерпап.ЮА» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Друк» 720 362,22 грн. основного боргу, 9 724,72 грн. пені, 199 482,61 грн. 30% штрафу та 1 711,44 грн. 3% річних.

Після надіслання позивачем до суду позовної заяви відповідачем було сплачено позивачу 332 645,54 грн. боргу, згідно платіжних доручень від 14.12.2021 №5167 на суму 25 144,16 грн., від 20.12.2021 №5273 на суму 20 000 грн., від 22.12.2021 №5321 на суму 21 886,20 грн., від 24.12.2021 №5343 на суму 20 000 грн., від 28.12.2021 №5372 на суму 20 000 грн., від 04.01.2022 №2 на суму 20 000 грн., від 05.01.2022 №30 на суму 26 179,83 грн., від 06.01.2022 №59 на суму 20 000 грн., від 18.01.2022 №186 на суму 10 000 грн., від 20.01.2022 №219 на суму 10 000 грн., від 21.01.2022 №251 на суму 10 000 грн., від 24.01.2022 №284 на суму 10 000 грн., від 28.01.2022 №389 на суму 20 000 грн., від 01.02.2022 №437 на суму 10 000 грн., від 04.02.2022 №497 на суму 9 975,68 грн., від 15.02.2022 №694 на суму 10 000 грн. (згідно з випискою з рахунку відповідача), від 17.02.2022 №770 на суму 7 689,43 грн. (відповідно до виписки з рахунку відповідача), від 18.02.2022 №829 на суму 10 000 грн. (згідно з випискою з рахунку відповідача), від 23.02.2022 №900 на суму 11 770,24 грн., від 28.04.2022 №1116 на суму 10 000 грн., від 23.05.2022 №1270 на суму 10 000 грн., від 26.05.2022 №1302 на суму 10 000 грн., від 23.06.2022 №1527 на суму 10 000 грн. (відповідно до виписки з рахунку відповідача).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 у справі № 910/20679/21 закрито провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Друк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпап.ЮА» 159 444,35 грн. боргу за договором купівлі-продажу від 21.05.2021 №24201/К, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпап.ЮА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Друк» про стягнення 598 635,45 грн. задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Друк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпап.ЮА» 387 716.68 грн. основного боргу, 1 711,44 грн. 3% річних, 9 724,72 грн. пені, 199 482,61 грн. 30% штрафу, 13 969,21 грн. судового збору і 50 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий друк" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 у справі № 910/20679/21 - задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 у справі № 910/20679/21 скасовано частково, викладено пункти 2 та 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

« 2. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпап.ЮА» (вул. Соборності, буд.72, кімната 308, м. Полтава, 36014; ідентифікаційний код 43111452) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Друк» (вул. Магнітогорська, буд. 1, м. Київ, 02094; ідентифікаційний код 22891092) задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Друк» (вул. Магнітогорська, буд. 1, м. Київ, 02094; ідентифікаційний код 22891092) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпап.ЮА» (вул. Соборності, буд. 72, кімната 308, м. Полтава, 36014; ідентифікаційний код 43111452):

- 387 716 (триста вісімдесят сім тисяч сімсот шістнадцять) грн. 68 коп. основного боргу;

- 1 694 (одну тисячу шістсот дев`яносто чотири) грн. 32 коп. 3 % річних;

- 9 627 (дев`ять тисяч шістсот двадцять сім) грн. 43 коп. пені;

- 199 482 (сто дев`яносто дев`ять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 61 коп. 30% штрафу;

- 13 967 (тринадцять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн. 50 коп. судового збору;

- 20 000 (двадцять тисяч грн.) 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу».

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 у справі № 910/20679/21 залишено без змін.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що сума боргу погашена відповідачем остаточно 19.12.2022, у зв`язку з чим, через тривале невиконання умов Договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 134 484,12 грн. за період з 10.12.2021 по 19.12.2022, штраф у розмірі 40 626,06 грн., 3% річних за період з 10.12.2021 по 19.12.2022 у розмірі 12 266,97 грн. та інфляційні втрати у розмірі 112 687,59 грн. за період з 28.10.2021 по 19.12.2022.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову зазначає, що пеня та штраф нараховані позивачем без врахування положень ч. 6 ст. 232 ГК України. Також, відповідачем заявлено про сплив позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафу. Щодо вимог про стягнення витрат від інфляції та 3% річних, у зв`язку з відсутністю боргу відповідача перед позивачем, відсутність доказів понесення позивачем збитків саме внаслідок дій відповідача, з метою досягнення оптимального балансу інтересів сторін та запобігання настанню негативних наслідків для відповідача, відповідачем заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій на 90%.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 у справі № 910/20679/21 закрито провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Друк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпап.ЮА» 159 444,35 грн. боргу за договором купівлі-продажу від 21.05.2021 №24201/К, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпап.ЮА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Друк» про стягнення 598 635,45 грн. задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Друк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпап.ЮА» 387 716,68 грн. основного боргу, 1 711,44 грн. 3% річних, 9 724,73 грн. пені, 199 482,61 грн. 30% штрафу, 13 969,21 грн. судового збору і 50 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий друк" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 у справі № 910/20679/21 - задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 у справі № 910/20679/21 скасовано частково, викладено пункти 2 та 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

« 2. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпап.ЮА» (вул. Соборності, буд.72, кімната 308, м. Полтава, 36014; ідентифікаційний код 43111452) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Друк» (вул. Магнітогорська, буд. 1, м. Київ, 02094; ідентифікаційний код 22891092) задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Друк» (вул. Магнітогорська, буд. 1, м. Київ, 02094; ідентифікаційний код 22891092) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпап.ЮА» (вул. Соборності, буд. 72, кімната 308, м. Полтава, 36014; ідентифікаційний код 43111452):

- 387 716 (триста вісімдесят сім тисяч сімсот шістнадцять) грн. 68 коп. основного боргу;

- 1 694 (одну тисячу шістсот дев`яносто чотири) грн. 32 коп. 3 % річних;

- 9 627 (дев`ять тисяч шістсот двадцять сім) грн. 43 коп. пені;

- 199 482 (сто дев`яносто дев`ять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 61 коп. 30% штрафу;

- 13 967 (тринадцять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн. 50 коп. судового збору;

- 20 000 (двадцять тисяч грн.) 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу».

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 у справі № 910/20679/21 залишено без змін.

Відповідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини, від 25.07.2002, «Справа «Совтрансавто-Холдинг» проти України» п. 72 «В. Оцінка Суду»).

Отже, наявність грошового зобов`язання відповідача за Договором, підтверджується постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 у справі № 910//20679/21 за участі тих самих сторін, яка набрала законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає повторному доказуванню.

При цьому, у справі № 910//20679/21 встановлено наступні обставини:

- на виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 800 362,22 грн., що підтверджується видатковими накладними від 17.09.2021 №4455 на суму 125144,16 грн., від 22.09.2021 №4542 на суму 21886,20 грн., від 23.09.2021 №4584 на суму 166 179,83 грн., від 24.09.2021 №4590 на суму 19975,68 грн., від 01.10.2021 №4699 на суму 131 770,24 грн., від 01.10.2021 №4708 на суму 17 689,43 грн., від 04.10.2021 №4790 на суму 60 572,20 грн., від 06.10.2021 №4865 на суму 14 373,46 грн., від 13.10.2021 №4991 на суму 74 525,48 грн., від 13.10.2021 №5022 на суму 6 643,01 грн., від 18.10.2021 №5060 на суму 26 182,34 грн., від 21.10.2021 №5075 на суму 89 271,07 грн., від 25.10.2021 №5177 на суму 17 694,72 грн. і від 27.10.2021 №5281 на суму 28 454,40 грн.;

- на вказані поставки відповідачу виставлено рахунки-фактури від 16.09.2021 №4455 на суму 125 144,16 грн., від 21.09.2021 №4542 на суму 21 886,20 грн., від 22.09.2021 №4584 на суму 166 179,83 грн., від 23.09.2021 №4590 на суму 19 975,68 грн., від 29.09.2021 №4699 на суму 131 770,24 грн., від 29.09.2021 №4708 на суму 17 689,43 грн., від 04.10.2021 №4790 на суму 60 572,20 грн., від 06.10.2021 №4865 на суму 14 373,46 грн., від 12.10.2021 №4991 на суму 74 525,48 грн., від 13.10.2021 №5022 на суму 6 643,01 грн., від 18.10.2021 №5060 на суму 26 182,34 грн., від 19.10.2021 №5075 на суму 89 271,07 грн., від 22.10.2021 №5177 на суму 17 694,72 грн. і від 27.10.2021 №5281 на суму 28 454,40 грн.;

- як зазначає позивач у розрахунку боргу, доданому до позовної заяви, відповідачем було сплачено позивачу 80 000 грн. боргу (03.12.2021 - 20 000 грн., 06.12.2021 - 20 000 грн., 07.12.2021 - 20 000 грн., 08.12.2021 - 20 000 грн.);

- після надіслання позивачем до суду позовної заяви у даній справі (10.12.2021) відповідачем було сплачено позивачу 332 645,54 грн. боргу, що підтверджується платіжними дорученнями від 14.12.2021 №5167 на суму 25 144,16 грн., від 20.12.2021 №5273 на суму 20 000 грн., від 22.12.2021 №5321 на суму 21 886,20 грн., від 24.12.2021 №5343 на суму 20 000 грн., від 28.12.2021 №5372 на суму 20 000 грн., від 04.01.2022 №2 на суму 20 000 грн., від 05.01.2022 №30 на суму 26 179,83 грн., від 06.01.2022 №59 на суму 20 000 грн., від 18.01.2022 №186 на суму 10 000 грн., від 20.01.2022 №219 на суму 10 000 грн., від 21.01.2022 №251 на суму 10 000 грн., від 24.01.2022 №284 на суму 10 000 грн., від 28.01.2022 №389 на суму 20 000 грн., від 01.02.2022 №437 на суму 10 000 грн., від 04.02.2022 №497 на суму 9 975,68 грн., від 15.02.2022 №694 на суму 10 000 грн. (згідно з випискою з рахунку відповідача), від 17.02.2022 №770 на суму 7 689,43 грн. (відповідно до виписки з рахунку відповідача), від 18.02.2022 №829 на суму 10 000 грн. (згідно з випискою з рахунку відповідача), від 23.02.2022 №900 на суму 11 770,24 грн., від 28.04.2022 №1116 на суму 10 000 грн., від 23.05.2022 №1270 на суму 10 000 грн., від 26.05.2022 №1302 на суму 10 000 грн., від 23.06.2022 №1527 на суму 10 000 грн. (відповідно до виписки з рахунку відповідача);

- позивачем заявлено до стягнення 720 362,22 грн. основного боргу, який не було сплачено відповідачем за поставлений останньому товар. Проте після надіслання позивачем до суду позовної заяви у даній справі відповідачем сплачено 332 645,54 грн. боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

При цьому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на обставини справи, відповідач своїми діями порушив зобов`язання (ст. 610 ЦК України), тому він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування відповідальності, встановленої законом.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Cтаття 625 ЦК розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Отже, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо сплати вартості поставленого за Договором товару, нараховуються 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, грошове зобов`язання виникло у відповідача не з рішення Господарського суду міста Києва, а у зв`язку з несплатою вартості поставленого товару за Договором.

Відтак, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 112 687,59 грн. інфляційних втрат та 12 266,97 грн. 3% річних.

Щодо вимог про стягнення пені та штрафу, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В свою чергу, такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 9.2 Договору узгоджено, що у разі порушення строків оплати товару покупець виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період несплати, від суми заборгованості за кожний день прострочення; пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язання, включаючи день оплати товару; за прострочення оплати понад десять днів додатково стягується штраф у розмірі 30% від вартості неоплаченого товару.

Таким чином, як вбачається з п. 9.2 Договору, сторонами визначено інший період нарахування пені, аніж визначений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 134 484,12 грн.

В свою чергу, оскільки відповідачем порушено строк сплати товару вартістю 135 420,19 грн. на понад 10 днів, і такі вимоги щодо стягнення штрафу за порушення строків оплати на означену суму не були предметом розгляду справі № 910/20679/21, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 40 626,06 грн.

Водночас суд враховує заяву відповідача про застосування строку позовної давності, у зв`язку з чим зазначає наступне.

Згідно із статтею 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України унормовано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Разом із тим положеннями частини шостої статті 232 ГК передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, положення глави 19 ЦК про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених частиною шостою статті 232 ГК, а тому:

1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права;

2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Як вбачається з позовної заяви, означена заява була подана до суду засобами поштового зв`язку 23.02.2023.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.»

Постановою Кабінету Міністрів України № 1423 від 23.12.2022 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України № 338 від 25.03.2020 і постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020» продовжено на всій території України дію карантину до 30.04.2023.

Також, позивач посилається на підпункт 2 пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2120-ІХ від 15.03.2022 «Про несення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким доповнено розділ «Прикінцеві положення» Цивільного кодексу України пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк його дії».

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан, який продовжено згідно зі змінами, внесеними Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022 та № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем на момент звернення з позовом до суду не пропущений встановлений ст. 258 Цивільного кодексу України строк позовної давності.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16 та у постанові від 27.02.2019 у справі №910/9765/18.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В обґрунтування заявленого клопотання, відповідач посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, в зв`язку з чим, суд зазначає таке.

У розглядуваній справі ВП ВС зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Такого висновку ВП ВС дійшла з урахуванням того, що у справі умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

При цьому ВП ВС зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.

Таким чином, правовідносини у справі № 910/3245/23 та № 902/417/18 відрізняються за своїми обставинами, а тому суд не вбачає підстав для врахування означених висновків при розгляді даної справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.05.2021 у справі № 910/6349/19.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру нарахувань у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В свою чергу, за приписами ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору із врахуванням вимог чинних правових актів, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Таким чином, цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи.

Зміст добросовісності (bona fides) виражається через поняття "розумність і справедливість". При цьому згідно з обмежувальною функцією добросовісності, правило, обов`язкове для сторін, не застосовується настільки, наскільки за даних обставин це буде неприйнятним відповідно до критерію розумності та справедливості. Отже, добросовісність може за певних обставин анулювати чи виключити застосування правил, встановлених сторонами.

Водночас, принцип справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм.

Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Суд, надаючи оцінку доводам заявника в сукупності, з особливостями діяльності відповідача та наведеними обставинами в підтвердження таких доводів, дійшов висновку про доведення належним чином заявником наявності сукупності обставин, пов`язаних з перебігом спірних правовідносин, що вказують на існування виняткових обставин для зменшення штрафних санкцій.

Так, стан виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем зумовлена певними об`єктивними обставинами. Ці обставини свідчать не про відсутність вини відповідача, водночас вказують на її ступінь як такий, що не пов`язаний з його умислом.

З огляду на це, зменшення неустойки матиме наслідком дотримання балансу інтересів сторін і унеможливить надмірне обтяження фінансової спроможності відповідача.

З урахуванням викладеного, суд, виходячи з вищевказаного права, вважає за можливе, частково задовольнити подане відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки та зменшити розмір штрафу та пені до 50 %, а саме до 20 313,03 грн. штрафу та 67 242,06 грн. пені.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити нараховані інфляційні втрати, 3% річних, пеню та штраф.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволенням позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем також заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надано належні фінансові документи, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 19/64/2012/5003, від 05.01.2019 у справі № 906/194/18, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18.

Як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 30 000,00 грн., позивачем надано Договір про надання правничої (правової) допомоги № 06/02-23 від 06.02.2023, рахунок № 06/02-23 від 06.02.2023, Акт приймання-передачі наданих послуг від 21.02.2022 та платіжну інструкцію № 548 від 06.02.2023.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

При цьому, у п. 9 ч. 1 ст. 1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлено: представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення; надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні; представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами; представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Отже, такі послуги як виготовлення копій доказів (додатків) до позову, підготовка квитанцій для сплати, направлення копії позовної заяви на адресу боржника, формування позовної заяви для її направлення, які зазначені в Акті приймання-передачі наданих послуг від 21.02.2022, не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в ст. 1, 19 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому такі витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані саме як витрати на професійну правничу допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 9901/264/19.

Суд також враховує, що означений Акт приймання-передачі наданих послуг, не містить вартісного обрахунку видів послуг, зазначених у ньому.

Водночас, враховуючи заперечення відповідача щодо заявленого відповідачем до стягнення розміру судових витрат, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень ст.126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Верховний Суд також зазначив, що у такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04, п.269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові від 17.09.2019 Верховного Суду по справі №910/4515/18.

Судом враховано те, що за приписами ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Враховуючи наведене, з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, види послуг зазначених у Акті приймання-передачі наданих послуг від 21.02.2022, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи, ціною позову та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Враховуючи викладене та наявні докази понесення позивачем реальних витрат, як вартості адвокатських витрат, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн., у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Друк" (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, буд. 1; ідентифікаційний код: 22891092) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпап.ЮА" (36014, м. Полтава, вул. Соборності, буд. 72, кімната 308; ідентифікаційний код: 43111452) інфляційні втрати у розмірі 112 687 (сто дванадцять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 59 коп., 3% річних у розмірі 12 266 (дванадцять тисяч двісті шістдесят шість) грн. 97 коп., пеню в розмірі 67 242 (шістдесят сім тисяч двісті сорок дві) грн. 06 коп., штраф в розмірі 20 313 (двадцять тисяч триста тринадцять) грн. 03 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. 97 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 29.06.2023

Суддя О.А. Грєхова