ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року Справа № 915/139/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Савки К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Концерну «СОЮЗЕНЕРГО» (51200, Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Спаська, буд. 8; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 31965106)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» (57286, Миколаївська обл., Вітовський район, село Галицинове, вул. Набережна, буд. 64; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 32654880)

про: стягнення 655255,82 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Тубальцева Л.О., адвокат за ордером,

Суть спору:

07.02.2023 Концерн «СОЮЗЕНЕРГО» звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 02.02.2023 (вх. № 1398/23) (з додатками), в якій просить суд стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР «МЕТАЛУРГ» (код ЄДРПО 32654880, 57286, Миколаївська область, Вітовський район, с. Галицинове, вул. Набережна, 64) на користь КОНЦЕРНУ «СОЮЗЕНЕРЕО» (, 51200, м. Новомосковськ, Дніпропетровської обл., вул. Спаська, 8) 471 316,80 грн, основного боргу, 9 262,59 грн трьох відсотків річних, 90 989,66 грн інфляційних втрат, 83 686,77 грн пені, 9 828,85 грн судовий збір.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: Договору поставки № 8310Р4414 від 13.01.2022 зі Специфікацією № 1 від 20.01.2022 до нього; видаткових накладних № 84 від 27.01.2022, № 194 від 14.02.2022; товарно-транспортних накладних № 84 від 27.01.2022, № 194 від 14.02.2022; податкових накладних № 95 від 27.01.2022, № 83 від 14.02.2022, з квитанціями про їх реєстрацію в ЄРПН; претензії б/н та без дати, з відповіддю на неї № СЦМ-01-01-261-22 від 06.10.2022; застосування норм статей 11, 526, 625, 626, 691, 692 Цивільного кодексу України; та мотивовані порушенням відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Ухвалою суду від 13.02.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/139/23 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 07 березня 2023 року об 11:40; встановлено для учасників справи процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

24.02.2023 до суду від відповідача надійшла заява б/н від 24.02.2023 (вх.. № 2209/23) про вступ у справу як представника.

02.02.2023 до суду від відповідача надійшла така кореспонденція:

- заява б/н від 01.03.2023 (вх. № 2437/23) про участь в судовому засіданні режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, на яку суд відреагував відповідною ухвалою від 02.03.2023;

- клопотання б/н від 01.03.2023 (вх. № 2438/23) про відкладення підготовчого засідання та продовження строку проведення підготовчого провадження, у якому заявник просить суд продовжити строк на подання відзиву а позовну заяву та відкласти підготовче засідання.

Ухвалою суду від 07.03.2023 було продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» строк на подання відзиву у справі № 915/139/23 - до 14.03.2023 включно; відкладено підготовче засідання на 04 квітня 2023 року об 11:20.

14.03.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 14.03.2023 (вх. № 3033/23), у якому: 1) ТОВ «СЦ «Металург» зазначає про визнання позовних вимог Позивача у частині наявності заборгованості за поставлений за Договором Товар у сумі 471 316,80 грн. 2) ТОВ «СЦ «Металург» зазначає про намір надання сертифікату про підтвердження форс-мажорних обставин за Договором, та залучення його в якості доказу, після його отримання від РТПП на підставі заява № СЦМ-01-01-062-23 від 01.03.2023. 3) ТОВ «СЦ «Металург» просить відкласти виконання зобов`язання, щодо погашення заборгованості за поставлений Товар за Договором, на термін 60 (шістдесят) банківських днів після припинення дії обставин непереборної сили чи скасування воєнного стану в Україні. 4) ТОВ «СЦ «Металург» просить у задоволенні решти позовних вимог Концерну «СОЮЗЕНЕРГО» відмовити.

29.03.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 29.03.2023 (вх. № 3898/23) про доручення доказів, а саме - Сертифікату № 4800-23-1442 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вих. № 188/07 від 24.03.2023, виданий Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, Товариству з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» за Договором поставки №8310Р4414 від 13.01.2022 року, укладеним з Концерном «СОЮЗЕНЕРГО», щодо обов`язку здійснити платежі за поставлений товар на загальну суму 471 316,80 гривень.

Суд зауважує, що про намір подання відповідного доказу представник відповідача зазначав у судовому засіданні 07.03.2023, а також було зазначено товариством у відзиві на позовну заяву.

Крім того, 29.03.2023 до суду від відповідача надійшла заява б/н від 29.03.2023 (вх. № 3899/23) про участь в судовому засіданні режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, на яку суд відреагував відповідною ухвалою від 30.03.2023.

Ухвалою суду від 04.04.2023 було продовжено підготовче провадження у справі № 915/139/23 на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 02 травня 2023 року о 10:30.

05.04.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н та без дати (вх. № 4218/23), у якій концерн заперечує проти аргументів відповідача, викладених у відзиві.

17.04.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 16.04.2023 (вх. № 4682/23) у яких відповідач просить суд, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій відмовити.

18.04.2023 до суду від відповідача надійшла заява б/н від 18.04.2023 (вх. № 4757/23) про відстрочення виконання рішення суду, з урахуванням якої заявник просить суд відстрочити виконання рішення по справі №915/139/23, щодо погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» за Договором поставки № 8310Р4414 від 13.01.2022, строком на один рік.

28.04.2023 до суду від представника позивача надійшла заява б/н від 28.04.2023 (вх. № 5374/23) про вступ у справу.

01.05.2023 до суду від представника позивача надійшло клопотання б/н від 01.05.2023 (вх. № 5432/23) про розгляд справи без участі Концерну «СОЮЗЕНЕРГО» та його представника.

Ухвалою суду від 02.05.2023 було закрито підготовче провадження у справі № 915/139/23 та призначено її до судового розгляду по суті на 30 травня 2023 року о 10:30.

29.05.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 29.05.2023 (вх. № 6801/23) про долучення доказів на підтвердження направлення позивачу листа про відстрочення виконання рішення.

30.05.2023 до суду від представника позивача надійшло клопотання б/н від 29.05.2023 (вх. № 6854/23) про проведення розгляду справи без участі позивача та його представника.

В судовому засіданні 30.05.2023 представник відповідача просив суд не розпочинати розгляд справи по суті та відкласти судове засідання для надання сторонам можливості узгодити питання щодо відстрочення виконання рішення.

Ухвалою суду від 30.05.2023 розгляд справи по суті було відкладено на 13 червня 2023 року о 13:30.

12.06.2023 до суду від представника позивача надійшло клопотання б/н від 12.06.2023 (вх. № 7570/23) про проведення розгляду справи без участі позивача та його представника.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

13.06.2023 в засідання з`явився лише представник відповідача, якого суд заслухав. Позивач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представника позивача.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 13.06.2023 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши в судових засіданнях представника відповідача, суд -

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2022 року між Концерном «СОЮЗЕНЕРГО», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург», як покупцем, був укладений Договір поставки № 8310Р4414 (далі - Договір) відповідно до предмета якого в порядку та на умовах визначених цим Договором та Специфікаціями до нього, Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити деталі трубопроводів та запірну арматуру, іменовані в подальшому Товар (п. 1.1); номенклатура Товару, одиниця виміру, кількість, ціна одиниці Товару, загальна вартість Товару, а також технічні умови, які встановлюють вимоги до якості Товару, вказуються в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2).

За умовами наведеного Договору:

- загальна ціна Договору складається з суми всіх Специфікацій до нього (п. 2.1);

- оплата Товару з ПДВ в розмірі 100% його вартості здійснюється Покупцем протягом 10 (десяти) календарних днів з дати поставки Товару, якщо на дату оплати податкова накладна, зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. При відсутності зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних вартість Товару оплачується без ПДВ (п. 2.2);

- право власності на Товар переходить до Покупця з дати підписання представником Покупця видаткової накладної (п. 3.5);

- датою поставки вважається дата підписання представником Покупця видаткової накладної (п. 3.6);

- у разі порушення Договору Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, передбачених цим Договором (п. 6.1);

- у разі порушення строку оплати Товару з вини Покупця, останній сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше неоплаченої суми (п. 6.3);

- Сторони звільняються від відповідальності передбаченої цим Договором за повне чи часткове порушення Договору; якщо доведуть, що таке порушення сталося внаслідок обставин непереборної сили, за умови, що їх настання і тривалість було підтверджено Регіональною Торгово-промисловою палатою України (п. 7.1);

- під обставинами непереборної сили розуміються надзвичайні події зовнішнього характеру, які виникають без вини Сторін, не з волі і бажанням Сторін, які Сторона не могла ні передбачити, ні запобігти, включаючи стихійні явища природного характеру (землетруси, урагани тощо), лиха біологічного, техногенного та антропогенного походження (вибухи, пожежі, епідемії тощо), обставини суспільного характеру (військові дії, блокади, антитерористичні операції, громадські заворушення тощо). а також видання забороняючих або обмежуючих нормативних актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, інші законні або незаконні заборони зазначених органів, які перешкоджають виконанню Сторонами цього Договору (п. 7.1.1);

- Сторона, що зазнала впливу обставин непереборної сили, зобов`язана не пізніше 5 днів з моменту їх настання письмово повідомити про це іншу Сторону. Повідомлення має містити дані про настання і характер обставин непереборної сили та можливі їх наслідки. В разі не повідомлення або несвоєчасного повідомлення Сторона втрачає право посилатися на такі обставини як підстави, які звільняють її від відповідальності за Договором (п. 7.2);

- виконання Сторонами зобов`язань за Договором, що підпадають під дію обставин непереборної сиди, буде призупинено на період дії зазначених обставин, та умови, що Стороною були вжиті всі розумні заходи щодо належного виконання Договору (п. 7.3);

- якщо обставини непереборної сили тривають 30 днів поспіль, Сторони зобов`язані в 10-ти денний термін обговорити і узгодити заходи, які необхідно прийняти щодо виконання ними своїх зобов`язань або припинити дію Договору (п. 7.4);

- в цьому випадку Сторона, що зазнала впливу обставин непереборної сили, в підтвердження їх настання і терміну зобов`язана надати відповідний документ Торгово-промислової палати України, а також документи, що підтверджують спій намір своєчасно здійснити виконання договірних зобов`язань та інші документи, які можуть мати доказове значення (п. 7.5);

- даний договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (п. 9.1);

- термін дії цього Договору закінчується 31.12.2023р. (п. 9.2).

До вказаного договору Сторонами було оформлено специфікації Специфікацію № 1 від 20.01.2022 (додаток № 1 до Договору № 8310Р4414 від 13.01.2022), відповідно до умов якої сторони погодили:

- загальна вартість товару за цією специфікацією складає 474 076,80 грн, включаючи ПДВ 20% (п. 1);

- оплата в розмір 100 % вартості Товару, зазначеної в специфікації, здійснюється протягом 30-и календарних днів з дати поставки товару на підставі виставленого рахунку постачальника, якщо на дату оплати податкова накладна, зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. При відсутності зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних вартість Товару оплачується без ПДВ (п. 3).

Вищенаведений Договір, зі Специфікацією до нього, скріплений підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як постачальника, щодо стягнення з відповідача, як покупця, заборгованості за поставлений товар, а також штрафних санкцій, процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належать обставини порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеними між сторонами договорами, в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків за поставлений товар.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- Договір поставки № 8310Р4414 від 13.01.2022 зі Специфікацією № 1 від 20.01.2022 до нього;

- видаткові накладні № 84 від 27.01.2022, № 194 від 14.02.2022;

- товарно-транспортні накладні № 84 від 27.01.2022, № 194 від 14.02.2022;

- податкові накладні № 95 від 27.01.2022, № 83 від 14.02.2022, з квитанціями про їх реєстрацію в ЄРПН;

- претензія б/н та без дати, з відповіддю на неї № СЦМ-01-01-261-22 від 06.10.2022.

Відповідач на підтвердження власної правової позиції щодо суті спору надав суду такі докази:

- витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.04.2022 та від 11.08.2022;

- наказ від 23.03.2022 «Про діяльність підприємства в умовах військового стану»;

- листи Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» № СЦМ-01-01-160-22 від 25.03.2022, № СЦМ-01-01-261-22 від 06.10.2022, № СЦМ-01-01-218-22 від 29.07.2022, № СЦМ-01-01-268-22 від 21.10.2022, № СЦМ-01-01-062-23 від 01.03.2023, № СЦМ-01-01-126-23 від 18.05.2023;

- листи Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» № 97-5-4/1541 від 17.10.2022, № В6/19-2255 від 15.02.2023;

- Сертифікат Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області № 4800-23-1442 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили);

- роздрукована переписка в месенджері viber;

- податкова вимога № 0-3400 від 27.03.2023;

- рішення про опис майна у податкову заставу.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вищенаведеного Договору Концерн «СОЮЗЕНЕРГО» поставив Товариству з обмеженою відповідальністю «Сервісний Центр «МЕТАЛУРГ», а останнє прийняло у власність товар, що вбачається з підписаних обома сторонами без будь-яких зауважень та заперечень видаткових накладних:

- № 84 від 27.01.2022 на суму 238 444,80 грн. Суд зауважує, що покупцем видаткова накладна підписана із застереженням дати - 28.01.2022, а, отже, слід вважати, що саме у цей день мала місце фактична поставка товару. На підтвердження наведених обставин позивачем також надано до матеріалів справи товарно-транспортну накладну № 84 від 27.01.2022 та податкову накладні № 95 від 27.01.2022, з квитанцією про її реєстрацію в ЄРПН (щодо вищевказаної операції з постачання товару);

- № 194 від 14.02.2022 на суму 239 772,00 грн. Суд зауважує, що покупцем видаткова накладна підписана із застереженням дати - 17.02.2022, а, отже, слід вважати, що саме у цей день мала місце фактична поставка товару. На підтвердження наведених обставин позивачем також надано до матеріалів справи товарно-транспортну накладну № 194 від 14.02.2022 та податкову накладні № 83 від 14.02.2022, з квитанцією про її реєстрацію в ЄРПН (щодо вищевказаної операції з постачання товару). При цьому, зі змісту податкової накладної вбачається, що загальний обсяг постачання товару щодо вказаної господарської операції відображено на суму 232 872,00 грн, яка у подальшому бралася до уваги позивачем при визначенні розміру позовних вимог.

За даними позивача, не спростованими відповідачем, покупець оплати за поставлений товар не здійснив.

Відповідачем вказані обставини справи не заперечені, позовні вимоги у частині наявності заборгованості за поставлений товару сумі 471 316,80 грн визнано.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за поставлений товар закон покладає на покупця.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором не представив, доводів позивача не заперечив.

Таким чином, відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду доказів відсутності заборгованості перед кредитором за спірний період, натомість визнав позовні вимоги щодо наявності основної заборгованості.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині оплати за поставлений товар на суму 741 316,80 грн, в зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 741 316,80 грн (238 444,80 грн + 232 872,00 грн) зазначено правильно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені, та підлягають задоволенню.

Окрім основного боргу, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача (згідно із доданими до позовної заяви розрахунками):

1. 3 проценти річних на загальну суму 9 262,59 грн, у тому числі:

- по видатковій накладній № 84 від 27.01.2022 - у розмірі 4 860,35 грн, розраховані за період прострочення з 26.02.2022 по 01.11.2022;

- по видатковій накладній № 194 від 14.02.2022 - у розмірі 4 402,24 грн, розраховані за період прострочення з 16.03.2022 по 01.11.2022.

2. Інфляційні втрати на загальну суму 90 989,66 грн, у тому числі:

- по видатковій накладній № 84 від 27.01.2022 - у розмірі 48 263,61 грн, розраховані за період прострочення з лютого по вересень 2022 року;

- по видатковій накладній № 194 від 14.02.2022 - у розмірі 42 726,05 грн, розраховані за період прострочення з березня по вересень 2022 року.

3. Пеню на загальну суму 83 686,77 грн, у тому числі:

- по видатковій накладній № 84 від 27.01.2022 - у розмірі 40 110,99 грн, розраховану за період прострочення з 26.02.2022 по 25.08.2022;

- по видатковій накладній № 194 від 14.02.2022 - у розмірі 43 575,78 грн, розраховану за період прострочення з 16.03.2022 по 15.09.2022.

Щодо заявлених позивачем до стягнення сум процентів річних та інфляційних втрат суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

Отже, на підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

За перевіркою суду, відповідні розрахунки позивачем здійснено з допущенням помилок при визначенні періоду нарахування, зокрема щодо дати початку прострочення виконання зобов`язання.

Так, позивачем дату прострочення визначено як 26.02.2022 щодо видаткової накладної № 84 від 27.01.2022 та 16.03.2022 щодо видаткової накладної № 194 від 14.02.2022.

Судом, однак враховано, що, як уже було наведено вище, видаткові накладні № 84 від 27.01.2022 та № 194 від 14.02.2022 підписані покупцем із застереженням дати - 28.01.2022 та 17.02.2022 відповідно, а, отже, слід вважати, що саме у ці дні мала місце фактична поставка товару, і саме від цих днів слід розраховувати строк виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням наведеного, за розрахунком суду прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за видатковою накладною № 84 від 27.01.2022 мало місце з 01.03.2022, а за видатковою накладною № 194 від 14.02.2022 - з 22.03.2022.

Судом здійснено перерахунок процентів річних та інфляційних втрат за допомогою програми iPLex та встановлено, що з урахуванням зазначеного вище, обґрунтованою сумою 3 % річних є 9 127,70 грн, а інфляційних втрат - 74 606,72 грн, які і підлягають стягненню з відповідача.

В задоволенні ж позовних вимог в іншій частині, щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 16 382,94 грн та 3 % річних в розмірі 134,89 грн позивачу слід відмовити.

Щодо заявленої позивачем до стягнення суми пені, суд зауважує таке.

Приписами ч. 2 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6.3 Договору у разі порушення строку оплати Товару з вини Покупця, останній сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше неоплаченої суми.

Водночас, суд зауважує, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог щодо стягнення пені відповідач зазначає про те, що ТОВ «СЦ «Металург» мало і має намір виконати свої зобов`язання щодо оплати вартості Товару, передбаченої умовами Договору, у повному обсязі. Однак початок військової агресії РФ проти України та введення воєнного стану в країні не могло не вплинути на умови та можливість виконання зобов`язань сторонами господарських договорів.

Місце знаходження ТОВ «СЦ «Металург» це промисловий майданчик підприємства ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» (надалі - ТОВ «МГЗ») за адресою: 57286, Миколаївська область, Вітовський р-н, с. Галицинове, вул. Набережна, 64. Основний вид господарської діяльності ТОВ «СЦ «Металург» це ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення на об`єктах ТОВ «МГЗ», закупка необхідного обладнання та товарів для виконання робіт.

Територія промислового майданчика за місцем знаходження ТОВ «МГЗ» і ТОВ «СЦ «Металург» з початку війни опинилася під багаторазовими обстрілами та зазнала значних ушкоджень, що підтверджується витягами з єдиного реєстру досудових розслідувань.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України ТОВ «МГЗ» припинило свою діяльність та наразі перебуває в стані зупиненого виробничого циклу, про що зазначено в сумісному наказі підприємств проммайданчику (сумісний наказ підприємств «Про діяльність підприємства в умовах військового стану» від 23.03.2022). В свою чергу ТОВ «СЦ «Металург» не може здійснювати свою господарську діяльність, та отримувати дохід.

На підставі вищенаведеного, листом № СЦМ-01-01-160-22 від 25.03.2022 ТОВ «СЦ «Металург» повідомило всіх своїх контрагентів за укладеними договорами, про настання для нього форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що унеможливлюють виконання взятих ТОВ «СЦ «Металург» зобов`язань за договорами, та припинило дію договорів до завершення бойових дій, які є обставинами непереборної сили (форс-мажор).

На підтвердження вище зазначеного, ТОВ «СЦ «Металург» звернулося до Регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області з заявою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за Договором № 8310Р4414 від 13.01.2022 (заява № СЦМ-01-01-062-23 від 01.03.2023).

Сертифікатом № 4800-23-1442 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вих.№ 188/07 від 24.03.2023, виданим Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, Товариству з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» засвідчено форс-мажорні обставини за Договором поставки №8310Р4414 від 13.01.2022 року, укладеним з Концерном «СОЮЗЕНЕРГО», щодо обов`язку здійснити платежі за поставлений товар на загальну суму 471 316,80 гривень.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, зазначає таке.

24.02.2022 року у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який станом на даний час триває.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

З листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 вбачається, що Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 року № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).».

Тобто, ТПП України листом від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 визнає форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, та підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні», ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 14-1 зазначеного Закону, ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Статтею 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 року № 44(5) (далі - Регламент), передбачено, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП або регіональною ТПП згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Відповідно до ст. 6.2 Регламенту, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за особистим зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та / чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України»).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.07.2021 року у справі № 912/3323/20, ключовим у даному випадку є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Згідно із ч. 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Умовами розділу 7 Договору сторони погодили такий порядок врегулювання форс-мажорних обставин:

- Сторони звільняються від відповідальності передбаченої цим Договором за повне чи часткове порушення Договору; якщо доведуть, що таке порушення сталося внаслідок обставин непереборної сили, за умови, що їх настання і тривалість було підтверджено Регіональною Торгово-промисловою палатою України (п. 7.1);

- під обставинами непереборної сили розуміються надзвичайні події зовнішнього характеру, які виникають без вини Сторін, не з волі і бажанням Сторін, які Сторона не могла ні передбачити, ні запобігти, включаючи стихійні явища природного характеру (землетруси, урагани тощо), лиха біологічного, техногенного та антропогенного походження (вибухи, пожежі, епідемії тощо), обставини суспільного характеру (військові дії, блокади, антитерористичні операції, громадські заворушення тощо). а також видання забороняючих або обмежуючих нормативних актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, інші законні або незаконні заборони зазначених органів, які перешкоджають виконанню Сторонами цього Договору (п. 7.1.1);

- Сторона, що зазнала впливу обставин непереборної сили, зобов`язана не пізніше 5 днів з моменту їх настання письмово повідомити про це іншу Сторону. Повідомлення має містити дані про настання і характер обставин непереборної сили та можливі їх наслідки. В разі не повідомлення або несвоєчасного повідомлення Сторона втрачає право посилатися на такі обставини як підстави, які звільняють її від відповідальності за Договором (п. 7.2);

- виконання Сторонами зобов`язань за Договором, що підпадають під дію обставин непереборної сиди, буде призупинено на період дії зазначених обставин, та умови, що Стороною були вжиті всі розумні заходи щодо належного виконання Договору (п. 7.3);

- якщо обставини непереборної сили тривають 30 днів поспіль, Сторони зобов`язані в 10-ти денний термін обговорити і узгодити заходи, які необхідно прийняти щодо виконання ними своїх зобов`язань або припинити дію Договору (п. 7.4);

- в цьому випадку Сторона, що зазнала впливу обставин непереборної сили, в підтвердження їх настання і терміну зобов`язана надати відповідний документ Торгово-промислової палати України, а також документи, що підтверджують спій намір своєчасно здійснити виконання договірних зобов`язань та інші документи, які можуть мати доказове значення (п. 7.5).

З аналізу вищевикладеного слідує, що сторони у договорі визначили звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, якщо це сталося внаслідок форс - мажорних обставин непереборної сили та їх наслідків, що безпосередньо впливаючи на виконання договору.

Відповідачем на підтвердження форс-мажорних обставин було надано до суду Сертифікат Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області № 4800-23-1442 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (вих. № 188/07 від 24.03.2023), зі змісту якого вбачається, що Регіональна торгово-промислова палата Миколаївської області на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. №44(5), із змінами та доповненнями, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, введення заборон та обмежувальних заходів щодо здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій Товариству з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург»: місцезнаходження: вул. Набережна, будинок 64, село Галицинове, Миколаївський район, Миколаївська область, індекс 57286, Україна, код ЄДРПОУ/ІПН: 32654880, щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: здійснити платежі за поставлений партіями товар за специфікацією № 1 згідно з видатковими накладними № 84 від 27.01.2022, № 194 від 14.02.2022 на загальну суму 471316,80 гривень, у термін: з 28.02.2022 року, 21.03.2022 року, за Договором поставки № 8310Р4414 від 13.01.2022 року, укладеним з КОНЦЕРНОМ «СОЮЗЕНЕРГО» (код ЄДРПОУ/ІПН 31965106), які унеможливили його виконаний в зазначений термін.

Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили):

- дата настання: 24 лютого 2022 року;

- дата закінчення: тривають на 24 березня 2023 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України, сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за Договором були порушені / невиконані та причину такого невиконання.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 року у справі № 922/2475/21, від 30.11.2021 року у справі № 913/785/17.

З аналізу вищевикладеного свідчить, що відповідачем до матеріалів справи надано докази, які підтверджують настання форс-мажорних обставин та неможливість виконання зобов`язання за спірним договором, про що свідчить наданий відповідачем до матеріалів справи Сертифікат Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області № 4800-23-1442 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (вих. № 188/07 від 24.03.2023).

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили), як умови звільнення відповідача від сплати нарахованих позивачем штрафних санкцій.

У зв`язку із чим, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача пені в розмірі 83 686,77 грн не підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Додатково суд відмічає, що відповідач звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання рішення строком на один рік.

В обґрунтування наведеної заяви товариством зазначено, що через ситуацію, що склалася в Україні з 24.02.2022, яка триває досі, та через яку, насамперед ТОВ «СЦ «Металург» зупинило свою господарську діяльність на невизначений термін, та наразі не має можливості виконувати належним чином свої договірні грошові зобов`язання.

На виконання п. 15 Постанови НБУ № 18 зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками ТОВ «СЦ «Металург» про що обслуговуючий БАНК (АТ «Райффайзен Банк») зазначив у своєму листі № 97-5-4/1541 від 17.10.2022 (лист АТ «Райффайзен Банк» № 97-5-4/1541 від 17.10.2022). Разом з чим згідно п.2 постанови Правління Національного Банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» забороняється проводити операції, що порушують визначені цією постановою обмеження, сприяють або можуть сприяти їх уникненню, про що обслуговуючий БАНК (АТ «Райффайзен Банк») зазначив у своєму листі № В6/19-2255 від 15.02.2023 (лист АТ «Райффайзен Банк» № В6/19-2255 від 15.02.2023).

Наразі постанова Правління Національного банку України від 24.02.2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», є забороняючим або обмежуючим нормативним актом, що перешкоджає виконанню рішення суду, що виникли без нашої вини і які ТОВ «СЦ «Металург» не могло ні передбачити, ні запобігти.

На підставі неможливості виконання ТОВ «СЦ «Металург» видаткових операцій, у підприємства виник податковий борг з податку на додану вартість в сумі 43 688 034,52 грн, та відповідно до ст.59 Податкового Кодексу України (ПКУ) підприємству сформовано податкову вимогу від 27.03.2023 року № 0-3400, на підставі чого відповідно до ст. 89 р.II ПКУ, державною податковою службою України винесене рішення № 1367/6/34-00-13 від 27.03.2023 про опис майна ТОВ «СЦ «Металург» у податкову заставу. (Податкова вимога № 0-3400 від 27.03.2023, та рішення про опис майна у податкову заставу № 1367/6/34-00-13 від 27.03.2023).

З урахуванням наведеного, відповідач просить ухвалити рішення про відстрочення його виконання строком на один рік.

Ознайомившись з доводами сторін, проаналізувавши відповідні обставини в сукупності з нормами чинного процесуального законодавства та доводами сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1, 3-4 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

За змістом наведених норм, відстрочення та розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, при вирішенні питання про відстрочку виконання рішення суд враховує не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але й такі ж наслідки для стягувача при затримці виконання рішення.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У зв`язку з тим, що відстрочення виконання рішення продовжує період відновлення порушеного права позивача при її наданні необхідно враховувати закріплені в нормах національного матеріального права та Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, допустимі межі надання такої відстрочки.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У той же час, суд вертає увагу сторін на таке.

1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012);

2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року №11-рп/2012);

3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997);

4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28.07.1999).

Таким чином, суд, який надає відстрочку виконання рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача, як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для визнання поважними причин затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про скрутне матеріальне становище, відсутність грошових коштів на рахунках та несвоєчасний розрахунок контрагентів. Крім того, обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Суд зазначає, що надані боржником докази та твердження про відсутність грошових коштів не є виключною підставою, в розумінні ч. 3 ст. 331 ГПК України для відстрочення виконання рішення суду.

Відповідачем не доведено суду виняткових обставин, що можуть бути підставами для розстрочки виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість виконання рішення суду, а також не надано доказів можливості фактичного виконання рішення після закінчення строку відстрочення, у випадку задоволення судом клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду.

З огляду на викладене, також враховуючи відсутність згоди позивача на надання відповідачу відстрочки виконання рішення та відсутність доказів на підтвердження надзвичайних (виключних) обставин, правові підстави для задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, відомості про розподіл судових витрат.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 8 325,78грн ((555 051,22 / 655 255,82 грн) * 9 828,85 грн = 8 325,78 грн) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-78, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» (57286, Миколаївська обл., Вітовський район, село Галицинове, вул. Набережна, буд. 64; ідентифікаційний код 32654880) на користь Концерну «СОЮЗЕНЕРГО» (51200, Дніпропетровська обл., м. Новомостковськ, вул. Спаська, буд. 8; ідентифікаційний код 31965106) основну заборгованість в розмірі 471 316,80 грн, 3 % річних в розмірі 9 127,70 грн, інфляційні втрати в розмірі 74 606,72 грн, а також 8 325,78 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 134,89 грн, інфляційних втрат в розмірі 16 382,94 грн та пені в розмірі 83 686,77 грн відмовити позивачу.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. В задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Концерн «СОЮЗЕНЕРГО» (51200, Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Спаська, буд. 8; ідентифікаційний код 31965106).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» (57286, Миколаївська обл., Вітовський район, село Галицинове, вул. Набережна, буд. 64; ідентифікаційний код 32654880).

Повне рішення складено та підписано судом 23.06.2023.

Суддя О.Г. Смородінова