РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.06.2023Справа № 910/4960/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., за участю секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Ел Сі Сі ІІ Укр» (бул. Дружби Народів, буд. 10, м. Київ, 01103; ідентифікаційний код 34693518)

2) Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (вул. Омеляновича-Павленка, 15, м. Київ, 01010; ідентифікаційний код 37401206)

про припинення трудових відносин та зобов`язання вчинити дії,

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: не з`явився

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі за текстом - ОСОБА_1 , Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Ел Сі Сі ІІ Укр» (далі за текстом - ТОВ «Кей Ел Сі Сі ІІ Укр», Відповідач-1, Товариство) та Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (далі за текстом - Печерська РДА, Відповідач-2), в якому Позивач просить суд:

- визнати трудові відносини ОСОБА_1 із ТОВ «Кей Ел Сі Сі ІІ Укр» припиненими з 05.03.2023 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади директора за власним бажання на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України;

- зобов`язати Печерську РДА провести реєстраційну дію з виключення запису « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » з відомостей про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 у зв`язку із його звільненням з посади директора з 05.03.2023.

Також Позивач просить суд визначити порядок виконання рішення: після набрання рішенням законної сили, направити його до Печерської РДА для проведення реєстраційної дії з виключення запису « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з відомостей про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації щодо ТОВ «Кей Ел Сі Сі ІІ Укр» - ОСОБА_1 у зв`язку із його звільненням з посади директора з 05.03.2023 шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру за судовим рішенням, що набрало законної сили та тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.

В обґрунтування заявленого позову Позивач вказує, що у зв`язку із небажанням перебувати на посаді директора ТОВ «Кей Ел Сі Сі ІІ Укр» Позивачем прийнято рішення звільнитися за власним бажанням, про що неодноразово повідомлялися учасники Відповідача-1.

Так, згідно доводів Позивача 01.02.2023 ним направлено на адресу засновника (учасника) Відповідача-1 заяву про звільнення із займаної посади директора за власним бажанням, копію наказу про скликання загальних зборів та повідомлення про скликання загальних зборів.

Вказаний пакет документів отримано засновником (учасником) Відповідача-1, що відповідно свідчить про належне та завчасне повідомлення останнього про скликання загальних зборів товариства.

Однак, засновник (учасник) Відповідача-1 у місце, дату та час проведення загальних зборів не з`явився, що вбачається з протоколу позачергових загальних зборів учасників товариства та акту про неявку.

Так, Позивач зазначає, що неодноразове ігнорування учасником Відповідача звернень Позивача щодо його звільнення призвело до необхідності звернення до суду з даним позовом, оскільки відсутня можливість врегулювання в позасудовому порядку питання припинення трудових відносин у встановленому законом порядку, а відтак Позивачка звернулась до суду з даним позовом.

2. Стислий виклад позиції Відповідача-2.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем - 2 не надано відзив на позовну заяву, однак із наявних у справі письмових пояснень вбачається, що між Позивачем та Печерської районною в місті Києві державною адміністрацією відсутній спір, а пред`явлення до останньої вимог є передчасним та неправомірним, у зв`язку з чим Відповідач - 2 проти позову в цій частині заперечує та просить розглядати справу без участі представника.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, Позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів доплати судового збору в розмірі 2 684 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва суду від 10.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 08.05.2023.

21.04.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення Відповідача-2 щодо заявлених до нього вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва суду від 08.05.2023 підготовче засідання відкладено на 05.06.2023.

У підготовчому засіданні 05.06.2023 судом закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 19.06.2023.

У судове засідання 19.06.2023 представники сторін не з`явилися, належним чином повідомлялися про місце, дату та час розгляду справи.

Так, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, за наслідками судового засідання 19.06.2023 судом у відповідності до статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) прийнято рішення по суті спору.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Загальних Зборів учасників ТОВ «Кей Ел Сі Сі ІІ Укр», оформленого протоколом № 7 від 22.02.2012 директором Товариства призначено Клоченка Олега Володимировича з 24.02.2012.

На підставі наказу № 2 від 23.02.2012 Позивач приступив до виконання обов`язків в якості директора Товариства, про що також 28.02.2012 здійснено відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником та єдиним учасником Товариства є Компанія «Кей Ел Сі Сі Холдінгс ІІ Лімітед», яка зареєстрована за законодавством республіки Кіпр 15.02.2006 за номером НЕ 172287, місцезнаходження: Кіпр, Нікосія, 22313, бульвар Костакі Панделіні, 1, 2 поверх з розміром внеску до статутного капіталу 75 750 грн.

Аналогічна інформація зазначено у пункті 1.4. Статуту Товариства.

У зв`язку із небажанням Позивача перебувати на посаді директора Товариства ним прийнято рішення звільнитися за власним бажанням оскільки ОСОБА_1 втратив матеріальну (економічну) та будь яку іншу зацікавленість перебування на вказаній посаді.

30.01.2023 Відповідачем-1 зареєстровано заяву Позивача від 30.01.2023 про звільнення з посади директора за власним бажанням.

Згідно наказу № 1-П від 30.01.2023 Товариством вирішено скликати позачергові Загальні збори на 05.03.2023 на 11:00, за адресою: бул. Дружби Народів, буд. 10, м. Київ, 01103.

Як вбачається із наданого опису вкладення в цінний лист, фіскального чеку Позивачем 01.02.2023 на адресу засновника (учасника) Товариства - Компанія «Кей Ел Сі Сі Холдінгс ІІ Лімітед» направлено поштовим повідомленням № EA010360856UA заяву про звільнення ОСОБА_1 від 30.01.2023, Копію наказу № 1-П від 30.01.2023 та повідомлення про скликання Загальних Зборів учасників Товариства.

Згідно наданої Позивачем роздруківки із сайту Укрпошти поштове повідомлення № EA010360856UA вручено адресату - Компанії «Кей Ел Сі Сі Холдінгс ІІ Лімітед» 20.02.2023.

Згідно повідомлення про скликання Загальних Зборів учасників Товариства від 30.01.2023, на порядок денний останніх винесено наступні питання:

- про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «Кей Ел Сі Сі ІІ Укр» 05.03.2023 за власним бажанням;

- про призначення іншого директора.

Скликані на 05.03.2023 Загальні Збори учасників Товариства не відбулися у зв`язку із відсутність єдиного учасника, який володіє 100 % від загальної кількості голосів Товариства, що також вбачається із протоколу № 1 таких зборів від 05.03.2023 та журналу реєстрації учасників.

З огляду на викладене, Позивачем за присутності двох фізичних осіб також складено Акт про встановлення факту неприбуття учасника (засновника) на позачергові загальні збори учасників ТОВ «Кей Ел Сі Сі ІІ Укр».

Звертаючись до суду із цим позовом, Позивач посилається на те, що питання про звільнення його з посади директора Товариства може бути вирішено Загальними Зборами Товариства, тоді як неприбуття єдиного учасника Товариства на Загальні Збори для вирішення питань порядку денного та неможливість прийняття Загальними Зборами учасників Товариства відповідного рішення порушує його трудові права, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника або члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та надавала правові висновки про те, що такий спір за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів і підлягає вирішенню господарськими судами.

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.11.2018 у справі № 562/304/17 (провадження № 14-471цс18), від 30.01.2019 у справі №145/1885/1-ц (провадження № 14-613цс18), від 10.04.2019 у справі №510/456/17 (провадження № 14-1цс19), від 10.09.2019 у справі № 921/36/18 (провадження № 12-293гс18).

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За умовами статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Так, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Згідно зі статтею 38 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України) працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Пунктом 12.1. Статуту Товариства закріплено, що виконавчим органом є директор, який здійснює керівництво його поточною діяльністю. Директор підзвітний Загальним Зборам учасників та організовує виконання їх рішень.

Директор створюється (обирається, призначається,) за рішенням учасників Товариства. (пункт 12.2. Статуту).

Питання щодо виключної компетенції директора визначено пунктом 12.3. Статуту.

Вищим органом Товариства є Загальні збори учасників, що складаються з Учасників або призначених ними представниками. (пункт 10.1. Статуту)

Аналогічне положення закріплено частиною 1 статті 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Згідно з підпунктом 10.7.9. пункту 10.7. Статуту до виключної компетенції Загальних Зборів учасників належить обрання та відкликання виконавчого органу, ревізійної комісії.

У відповідності до частини 1 статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.

Згідно із положеннями частин 1-3 статті 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом із тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18.

Як зазначено вище, питання щодо звільнення директора вирішується тільки за рішенням Загальних Зборів учасників, тому Позивач як директор Товариства не має самостійних повноважень щодо вирішення питань про своє звільнення з посади директора.

Відповідно до частин 2, 3 статті 32 «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.

У постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 911/719/21 викладено висновок, що передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи директора передбачає попередження ним про це власника або уповноваженого органу письмово за два тижні та ініціювання скликання загальних зборів учасників. У випадку вчинення директором відповідних дій, на учасників товариства покладено обов`язок розглянути заяву директора про звільнення та прийняти відповідне рішення про таке звільнення. При цьому на особу, яка ініціює питання проведення загальних зборів, покладено обов`язок належного повідомлення інших учасників товариства про скликання зборів у порядку, встановленому чинним законодавством та статутом підприємства.

З огляду на встановлені судом вище обставини, суд дійшов висновку, що Позивачем як директором Товариства, дотримано порядок скликання Загальних Зборів учасників Відповідача-1 та належним чином повідомлено про мету (порядок денний) таких зборів.

Суд вказує, що надані Позивачем докази направлення заяви про звільнення, наказ та повідомлення про скликання загальних зборів є належними та допустимими, що відповідно свідчить про вчинення Позивачем всіх залежних від нього дій задля припинення трудових відносин з Товариством в порядку, визначеному чинним законодавством, при цьому Позивачем дотримано приписи законодавства щодо порядку скликання загальних зборів учасників товариства, що передбачено статтею 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та Статутом, а також порядку звільнення з посади за власним бажанням, що передбачений статтею 38 КЗпП України.

Як встановлено судом вище, Загальні Збори учасників Товариства не відбулися, питання звільнення Позивача не вирішено, а доказів зворотного суду не надано.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.

З огляду на те, що Загальні Збори учасників Товариства для розгляду питання щодо звільнення Позивача не відбулися, що відповідно є прямим порушенням гарантованого йому Конституцією України права на працю та на припинення трудових відносин.

У даному випадку положення закону щодо письмового попередження учасників (засновників) про бажання звільнитися за власним бажанням з боку засновників фактично нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника (директора) чинне законодавство не передбачає, у той час як статтею 43 Конституції України використання примусової праці забороняється.

Водночас, у випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18.

З огляду на надані до суду докази, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження розгляду по суті уповноваженим на звільнення директора органом Товариства заяви Позивача про звільнення з посади за власним бажанням на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України, а також фактичного звільнення Позивача з посади директора Товариства на підставі рішення Загальних Зборів учасників Товариства у передбачений чинним законодавством України строк і внесення змін до відомостей про наведену юридичну особу про зміну її керівника.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відтак, обраний Позивачем спосіб захисту його порушеного права як визнання трудових відносин з Відповідачем-1 припиненими є правомірним, оскільки Позивачем вичерпано процедурні можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині визнання трудових відносин між Позивачем та Відповідачем-1 припиненими з 05.03.2023, у зв`язку зі звільненням за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, є доведеною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зобов`язання Відповідача-2 внести відповідні зміни (провести реєстраційну дію) до відомостей про керівника Відповідача-1, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Згідно із пункту 2 частини 1 статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій.

За змістом пункту 3 частини 5 статті 25 «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті, проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру (крім випадків, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини).

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 в справі № 910/7164/19.

У постанові Верховного Суду у складі Колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.02.2020 у справі № 914/393/19 зроблено висновок, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

За приписами частини 2 статті 5 ГПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (пункт 8.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі N 910/6642/18).

Отже, виходячи із вище викладеного, можна дійти висновку, що процедура звільнення директора із займаної посади внаслідок припинення трудових відносин з товариством має супроводжуватись виключенням директора з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №758/1861/18 зазначив, що факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до ЄДРПОУ.

Враховуючи зазначене, у зв`язку із прийняттям судом рішення щодо визнання припиненими трудових відносин Позивача з Відповідачем-1, суд дійшов висновку також і про задоволення вимоги Позивача в частині зобов`язання Відповідача-2 провести реєстраційну дію з виключення запису відомостей про керівника Товариства, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, в пункті 3 прохальної частини позову Позивач просить суд визначити порядок виконання рішення, дослідивши який суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується порядок і строк виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З огляду на викладене та враховуючи те, що матеріали справи не містять обґрунтувань та доводів Позивача щодо необхідності та одночасної наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішень в частині внесення Відповідачем-2 відомостей про зміну керівника Товариства до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом наразі не вбачається правових підстав для встановлення визначеного порядку виконання рішення, при тому, що копія рішення буде направлена судом з огляду на те, що Печерська районна в місті Києві державна адміністрація є стороною по справі.

Крім того, суд вказує, що визначаючи порядок виконання рішення, про яке просить Позивач, останній фактично покладає свій обов`язок на суд, при тому що Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», в тому числі статтею 25 такого імперативу для суду не закріплено.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Підсумовуючи викладене вище, з огляду на встановлені судом обставини за сукупність наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та припинення його трудових відносин з ТОВ «Кей Ел Сі Сі ІІ Укр» у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади директора з 05.03.2023 на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача-1.

Розподіл витрат на професійну правничу допомогу судом наразі не здійснюється з огляду на зазначення Позивачем про подачу додаткових доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати трудові відносини ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) із ТОВ «Кей Ел Сі Сі ІІ Укр» (бул. Дружби Народів, буд. 10, м. Київ, 01103; ідентифікаційний код 34693518) припиненими з 05.03.2023 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади директора за власним бажання на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України.

3. Зобов`язати Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію (вул. Омеляновича-Павленка, 15, м. Київ, 01010; ідентифікаційний код 37401206) провести реєстраційну дію з виключення запису « ОСОБА_1 , 24.02.2012 - керівник» з відомостей про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 у зв`язку із його звільненням з посади директора з 05.03.2023.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Ел Сі Сі ІІ Укр» (бул. Дружби Народів, буд. 10, м. Київ, 01103; ідентифікаційний код 34693518) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 5 368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 23.06.2023

Суддя Антон ПУКАС