ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2023 р. Справа№ 910/969/22 (910/11/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання Кочурової Т.О.

Дубовика С.М. - Дубовик С.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2023

у справі №910/969/22 (910/11/23) (суддя Мандичев Д.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна"

про розірвання договору та стягнення 98 292,52грн

у межах справи №910/969/22

за заявою Фізичної особи-підприємця Роскіна Олега Романовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна"

про банкрутство

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст суті спору.

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" (далі-відповідач) про розірвання договору та стягнення моральної шкоди.

Позивач доводить, що ним укладено договір на туристичне обслуговування №МЗТ/18-254386 на виконання якого сплачено 68292, 52 грн, проте відповідачем порушено умови договору, обумовлені послуги не надано, сплачені за них грошові кошти не повернуто.

Оскаржуване судове рішення (ухвала) господарського суду першої інстанції.

Рішення Господарського суду м. Києва від 28.04.2023, зокрема позовні вимоги задоволено частково; розірвано Договір на туристичне обслуговування від 31.01.2020 №МЗТ/18-254386, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна"; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" на користь ОСОБА_1 68 292 (шістдесят вісім тисяч двісті дев`яносто дві) грн. 52 коп.

Враховуючи, що відповідач, діючи в особі Туроператора, порушив умови договору на туристичне обслуговування від 31.01.2020 №МЗТ/18-254386, не надав передбачені послуги та не повернув позивачу повну суму сплачених коштів за замовлені туристичні послуги згідно договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача сплачених позивачем коштів у розмірі 68 292,52 грн.

Беручи до уваги, що не надання відповідачем передбачених послуг за договором на туристичне обслуговування від 31.01.2020 № МЗТ/18-254386 позбавило позивача на отримання відповідної послуги - туристичного туру, задля якого такий договір укладався, суд дійшов висновку задовольнити позовну вимогу про розірвання укладеного між сторонами договору.

У той же час, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами завдання відповідачем моральної шкоди, яка призвела до погіршення або позбавлення можливості реалізації позивачем своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 30 000,00 грн. моральної шкоди відмовив.

Апеляційне провадження (рух справи).

Позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у якій просить рішення господарського суду першої інстанції скасувати, прийнят нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування підстав для скасування оскаржуваного рішення господарського суду першої інстанції апелянт наводить наступні аргументи:

- господарським судом не встановлено усіх обставин справи, зокрема, чи здійснював відповідач бронювання туристичних послуг для позивача, чи укадав відповідач агентський договір, чи отримував від позивача грошові кошти;

- господарський суд не застосував статті 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів", та не врахував висновків Верховного Суду у постанові від 30.09.2020 у справі №610/2510/18 щодо відшкодування позивачу завданої моральної шкоди.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2023 для розгляду апеляційної скарги визначено склад колегії суддів: Грек Б.М. - головуючий суддя, Отрюх Б.В., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2023 витребувано матеріали справи №910/969/22(910/11/23) з Господарського суду міста Києва за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" про розірвання договору та стягнення 98 292,52грн. у межах справи №910/969/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/969/22(910/11/23) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2023; призначено справу до розгляду на 19.06.2023.

Суд апеляційної інстанції не встановив обставин, що перешкоджають розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Обставини справи, встановлені апеляційним господарським судом.

31.01.2020 через фізичну особу-підприємця Вієнко В.А., як турсубагента, ТОВ «На канікули України», як турагента, між позивачем, як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна", як туроператором, укладено договір на туристичне обслуговування № МЗТ/18-254386 (надалі -Договір).

Відповідно до пункту 1.2. договору туроператор через турсубагента зобов`язується забезпечити надання комплекту туристичних послуг (надалі - Туристичний продукт/ Турпродукт), а замовник зобов`язується на умовах даного договору прийняти та оплатити його.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що вартість турпродукту за цим договором зазначається в рахунку на оплату туристичних послуг, який є невід`ємною частиною цього Договору, та дійсний протягом одного банківського дня.

Відповідно до п. 5.1 договору туроператор зобов`язаний забронювати та надати Замовнику турпродукт (пакет туристичних та пов`язаних послуг), замовлених замовником в повному обсязі, кількості, якості та у визначені цим Договором терміни, про які сторони попередньо домовилися, за умови сплати повної вартості турпродукту замовником у строки, встановлені даним Договором та додатками до нього.

Згідно з п.5.3 договору туроператор зобов`язаний у випадку виникнення обставин, що роблять неможливими надання замовнику послуг з вини Туроператору (за винятком випадків форс-мажорних обставин та відмова консульських установ у видачі замовнику та/або туристам) у разі невжиття заходів для заміни замовлених послуг па альтернативні, повернути кошти, оплачені замовником, в т.ч. туристом, за врахуванням фактично понесених туроператором, турсубагентом витрат.

У додатку № 1 до договору від 31.01.2020 № МЗТ/18-254386 погоджено загальну вартість турпродукту в сумі 68 292,52 грн. на трьох туристів - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

На виконання умов договору ОСОБА_3 у повному обсязі сплатила за надання туристичних послуг на рахунок фізичної особи-підприємця Вієнко В.А. суму в розмірі 68292,52 грн., що підтверджується дублікатами квитанцій від 31.05.2021 № 0.0..1 на суму 6845 грн., від 31.01.2020 № 0.0.160107762.1 на суму 20000 грн., від 03.02.2020 №0.0..1 на суму 41447,52 грн.

Позивачу надано лист бронювання № CFU14060AF від 03.08.2020 щодо підтвердження бронювання та виліту на 18.06.2021 по 02.07.2021 до Греції, о. Корфу, а також надано ваучери № CFU14060AF по вказаному туру на трьох осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

17.06.2021 позивачу від турсубагента стало відомо про скасування виліту. Згідно розміщених на сайті https://www.mouzenidis.com/uk-ua/news/2021-06-17/mzt_breaking_news даних: «За отриманою 17.06.2021 інформацією у зв`язку з операційними та технічними можливостями компанією Mouzenidis Travel А.Е. (Греція) тимчасово, в період з 18.06.2021 по 26.06.2021, припиняється прийом і обслуговування нових клієнтів на території Греції, якщо про інше не повідомлено окремо по бронюванню».

Мотиви постанови та висновки за результатами розгляду апеляційних скарг.

У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно із ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про туризм" туристичні оператори юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність.

Відповідно до частин першої-третьої статті 20 Закону України "Про туризм" за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.

За правилом ч. 11 ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Як передбачено ч. 12 ст. 20 Закону України "Про туризм" туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь.

У статті 25 Закону України "Про туризм" встановлено, що туристи мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

Статтею 33 Закону України "Про туризм" передбачено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 32 Закону України "Про туризм" за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Як вбачається з преамбули Договору між позивачем та відповідачем останній, діючи через субагента, з огляду на статтю 902 ЦК України та частину другу статті 32 Закону України «Про туризм», залишається відповідальним у повному обсязі перед замовником за порушення договору, тому апеляційна інстанція погоджується з висновокм господарського суду, що туроператор несе відповідальність перед туристом за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, господарський суд дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач порушив умови договору на туристичне обслуговування, не надав передбачені послуги та не повернув позивачу повну суму сплачених коштів за замовлені туристичні послуги згідно договору, тому обґрунтовано визнав наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача сплачених позивачем коштів у розмірі 68 292,52 грн.

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків.

Частиною 1 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором.

Відтак, беручи до уваги, що не надання відповідачем передбачених послуг за договором на туристичне обслуговування позбавило позивача на отримання відповідної послуги - туристичного туру, задля якого такий договір укладався, апеляційна інстанція погоджується з висновком господарського суд про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про розірвання укладеного між сторонами договору.

Згідно з частинами першою - другою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства

Стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Отже, моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язував із неправомірним припиненням надання послуг, в результаті чого він зазнав душевних страждань, його нормальний уклад життя був порушений, оскільки він разом з членами сім`ї витратив час на підготовку до поїздки, яка несподівано не відбулася через поведінку відповідача.

Господарський суд, дійшовши висновку про порушення відповідачем прав позивача у сфері надання туристичних послуг, фактично встановив наявність підстав для відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Таким чином, позивачем доведено наявність складу цивільно-правового правопорушення, а саме: наявність такої шкоди, протиправної поведінки відповідача і причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача.

Отже, вимога про відшкодування моральної шкоди у цій справі є похідною від вимоги про захист прав позивача як споживача, та підлягає задоволенню, оскільки вимоги про захист прав споживача задоволено, отже оскаржуване судове рішення в цій частині підлягає зміні.

Апеляційна інстанція доходить висновку, що, враховуючи завдані позивачу душевні страждання, характер неправомірних дій відповідача, на користь позивача підлягає стягненню 20 000 грн в якості відшкодування завданої моральної шкоди. Такий розмір відшкодування, відповідає обсягу спричинених страждань позивачу, є достатнім для відновлення його прав, а також відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів вважає, що таке судове рішення призводить до справедливого по своїй суті вирішення спору між сторонами у справі, ефективного захисту прав позивача, попередження вчинення правопорушень у майбутньому, ґрунтується на вищенаведених нормах закону з врахуванням загальних засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність і розумність, що відповідає принципу верховенства права, який, як зазначається в частині першій статті 8 Конституції України, визнається і діє в Україні, і яким, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, судді керуються, здійснюючи правосуддя.

Відповідно до норм статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до частини 1 статті 123 та пункту 3 частини 4 статті 129 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У звязку із задоволення апеляційної скраги судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 267, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі №910/969/22 (910/11/23) скасувати частково.

3. Прийняти нове рішення про задовлення позову.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" (01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 9/2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОККПП НОМЕР_1 ) 20 000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

5. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі №910/969/22 (910/11/23) залишити без зміни.

6. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" (01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 9/2, ) на користь Державного бюджету України (ГУК у м. Києві, , код класифікації доходів бюджету, 22030101, МФО 899998, рахунок UA2026001) 4026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді Б.В. Отрюх

С.В. Сотніков

Повний текст постанови складено 22.06.2023.