ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2023 р. Справа№ 911/78/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від прокуратури: Набок Ю.В. (в залі суду);

від позивачів: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство"

на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022, повний текст рішення складено 15.12.2022

у справі № 911/78/22 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вороньківської сільської ради та Державної екологічної інспекції Столичного округу

до Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство"

прo стягнення 786 057,45 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі № 911/78/22 задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Державного підприємства "Бориспільський лісгосп" 786 057,45 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, шляхом перерахування:

- 235 817,24 грн (30%) до спеціального фонду Державного бюджету України;

- 157 211,49 грн (20%) до спеціального фонду Київського обласного бюджету;

- 393 028,73 грн (50%) на користь фонду охорони навколишнього природного середовища.

Стягнуто з Державного підприємства "Бориспільський лісгосп" на користь прокуратури Київської області судовий збір в сумі 11 790,86 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі № 911/78/22, Державне підприємство "Бориспільське лісове господарство" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі № 911/78/22 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити; здійснити розподіл судових витрат.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, в позовній заяві прокурором не обґрунтовано та не підтверджено належними засобами доказування, що Вороньківською сільською радою не здійснювався або неналежним чином здійснювався захист інтересів держави, що не відповідає ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Крім того, Державна екологічна інспекція Столичного округу також не позбавлена права на звернення до суду. Проте, прокурором не надано належних доказів того, що позивачі не могли або не бажали самостійно захищати інтереси держави.

Скаржник вважає, що у матеріалах справи відсутні докази, коли саме проведено незаконну порубку та якої породи зрубано дерева, що свідчить про відсутність достатніх доказів розміру заподіяної шкоди.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, прокуратура у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що порушення інтересів держави в даному випадку полягають у ненадходженні протягом тривалого часу до спеціального фонду місцевих бюджетів грошових стягнень за шкоду, заподіяну відповідачем державі, внаслідок порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, у тому числі лісів, в результаті незаконних порубок дерев на землях лісогосподарського призначення. Водночас, Державної екологічною інспекцією Столичного округу, за наявності достатніх підстав, до цього часу не вжито дієвих заходів щодо захисту інтересів держави в частині відшкодування шкоди, що свідчить про бездіяльність органу, уповноваженого державою та органу місцевого самоврядування.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/78/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство" на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі № 911/78/22 до надходження матеріалів справи; витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/78/22.

26.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/78/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство" на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі № 911/78/22 залишено без руху; запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:

- докази сплати судового збору у розмірі 17 686,29 грн;

14.02.2023 скаржником подано до Північного апеляційного господарського суду клопотання про усунення недоліків, до якої додано відповідні докази, а саме оригінал квитанції № 105 від 08.02.2023 про сплату судового збору у розмірі 17 686,29 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство" на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі № 911/78/22. Призначено справу № 911/78/22 до розгляду у судовому засіданні 29.03.2023.

У зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М., який є суддею-доповідачем, на лікарняному, розгляд справи призначений на 29.03.2023 о 14 год. 20 хв. не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 призначено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство" на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі № 911/78/22 на 26.04.2023.

24.04.2023 від представника Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство" надійшло клопотання про відкладення, у зв`язку із відрядженням останнього у м. Дніпро.

На підставі ст.ст. 202, 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2023 задоволено клопотання про відкладення судового засідання представника Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство". Відкладено розгляд справи № 911/78/22 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство" на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 на 06.06.2023.

05.06.2023 від відповідача до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із участю адвоката у іншій справі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду розглянувши подане клопотання, враховуючи дискреційні повноваження суду та те, що повторне відкладення розгляду справи є правом, а не обов`язком господарського суду, враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України про те, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що якщо відповідач вважав, що його позиція може бути додатково обґрунтована, він не був позбавлений права направити свої аргументи разом із клопотанням у письмових заявах.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що представник відповідача не був позбавлений права взяти участь у засіданні суду у режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 911/78/22 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представники позивачів та відповідачів у судове засідання 06.06.2023 не з`явились, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином.

Представник прокуратури у судовому засіданні 06.06.2023 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі № 911/78/22 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, в порядку ст. 53 ГПК України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" Бориспільська окружна прокуратура звернулася до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Вороньківської сільської ради, Державної екологічної інспекції Столичного округу до Державного підприємства "Бориспільський лісгосп" про відшкодування збитків, заподіяних незаконною порубкою дерев з наступних підстав.

Під час реалізації представницьких повноважень, передбачених ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" Бориспільською окружною прокуратурою встановлено, що 23.04.2020 працівниками лісової охорони ДП "Бориспільський Лісгосп" виявлено факт незаконної рубки дерев на землях, які знаходяться в постійному користуванні ДП "Бориспільський Лісгосп" Кийлівського лісництва, а саме:

в кварталі 66 виділ 6 виявлено рубку 5 дерев на суму 27 578,37 грн;

в кварталі 66 виділ 18 виявлено рубку 11 дерев на суму 42 974,29 грн;

в кварталі 66 виділ 22 виявлено рубку 7 дерев на суму 17 965,16 грн;

в кварталі 70 виділ 42 виявлено рубку 9 дерев на суму 69 742,65 грн;

в кварталі 70 виділ 43 виявлено рубку 20. дерев на суму 88 045,77 грн;

в кварталі 70 виділ 44 виявлено рубку 19 дерев на суму 79 543,75 грн;

в кварталі 71 виділ 5 виявлено рубку 2 дерев на суму 4 405,99 грн;

в кварталі 71 виділ 6 виявлено рубку 3 дерев на суму 8 813,43 грн;

в кварталі 71 виділ 7 виявлено рубку 13 дерев на суму 29 104,81 грн;

в кварталі 71 виділ 15 виявлено рубку 3 дерев на суму 5 881,80 грн;

в кварталі 71 виділ 18 виявлено рубку 2 дерев на суму 10 236,30 грн;

в кварталі 72 виділ 2 виявлено рубку 16 дерев на суму 100 088,66 грн;

в кварталі 74 виділ 1 виявлено рубку 10 дерев на суму 74 518,33 грн;

в кварталі 74 виділ 3 виявлено рубку 1 дерева на суму 7 610,01 грн;

в кварталі 74 виділ 4 виявлено рубку 44 дерев на суму 164 859,65 грн;

в кварталі 74 виділ 9 виявлено рубку 10 дерев на суму 54 688,88 грн.

Загалом, виявлено рубку 175 дерев на загальну суму 786 057,45 грн.

Розрахунок збитків, спричинених рубкою і пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту у Кийлівському лісництві здійснено інженером охорони та захисту лісу ДП "Бориспільський Лісгосп" Бобик М.М. згідно постанови Кабінету міністрів України від 23.07.2008 № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу".

Згідно із Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №9152512 ДП "Бориспільський лісгосп", виданого на підставі розпорядження Бориспільської райдержадміністрації від 16.08.2005 № 519, є постійним користувачем земельної ділянки площею 3634,487 га розташованої в адміністративних межах Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

У відповідності до п.3.1 статуту ДП "Бориспільське лісове господарство" (далі - Статут) підприємство створено з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

Відповідно до п. 3.2.2 Статуту основним напрямком діяльності підприємства є, зокрема, забезпечення охорони лісів від незаконних рубок.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 року №715-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області" Головурівська сільська рада входить до складу Вороньківської об`єднаної територіальної громади.

Подаючи даний позов про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, прокурор виходить з того, що обов`язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, дотримання правил і норм використання лісових ресурсів, ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до статті 19 Лісового кодексу України покладено на відповідача як на постійного лісокористувача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 2 ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Частиною 1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно з ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15.10.2019 у справі №903/129/18 та від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Як вбачається із матеріалів справи, прокуратурою на адресу Державної екологічної інспекції Столичного округу скеровано лист щодо отримання інформації про вжиті заходи щодо стягнення збитків, завданих навколишньому природному середовищу або повідомити причини, що перешкоджають захисту порушених інтересів держави.

Згідно із інформацією Державної екологічної інспекції Столичного округу № 4/2/07-33/3312 від 03.09.2021 будь-яких заходів щодо відшкодування заподіяних збитків останньою не вживалось.

Отже, з огляду на викладене, Державна екологічна інспекція Столичного округу в даному випадку є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Також, у відповідь на запит прокуратури, Вороньківська сільська рада листом № 1903/02-17 від 06.09.2021 повідомила, що у останньої відсутні можливості для звернення до суду із вказаних питань.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що прокуратурою у повній мірі виконано вимоги, передбачені ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єктів владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Відповідно до п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України, яка регулює основні вимогами щодо ведення лісового господарства, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

За приписами статей 86, 89, 90 Лісового кодексу України організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Однак, у порушення зазначених нормативних приписів відповідач не забезпечив охорону і збереження лісу від незаконної рубки.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Статтею 107 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Системний аналіз змісту положень п. 1 ч. 2 ст. 19, п. 5 ст. 64, ч.ч. 1, 5 ст. 86, п. 5 ч. 2 ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу України свідчить про те, що відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території.

Згідно ч. 4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Частиною 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди міститься у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1172 Цивільного кодексу України регламентовано, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Майстер лісу ДП "Бориспільське лісове господарство" згідно із посадовою інструкцією майстра лісу, чинної на час виявлення порушень лісового законодавства, зобов`язувався забезпечувати охорону лісових насаджень в закріпленому обході від незаконної рубки лісу (п.3.26. Посадової інструкції майстра лісу ДП "Бориспільське лісове господарство".

Натомість, внаслідок неналежного виконання працівниками ДП "Бориспільське лісове господарство" обов`язків по захисту, охороні лісових насаджень від незаконних рубок, навколишньому природному середовищу заподіяно збитки.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що ДП "Бориспільське лісове господарство", як постійний лісокористувач, не дотримавшись вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив самовільну порубку на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для порубки дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, не запобіг порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Згідно з нормами ст. 105 Лісового кодексу України, ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" вчинення відповідачем зазначених правопорушень (порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів) є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності.

При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення відповідачем (постійним лісокористувачем) встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі шкоди.

Таким чином, оскільки, лісокористувач не забезпечує охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допускає самовільну вирубку лісу, чим заподіюється матеріальна шкода лісовому фонду України, вказане є підставою для стягнення з відповідача суми завданої шкоди.

Обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Таким чином, відповідач, як постійний лісокористувач, не дотримавши вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень допустив самовільну порубку, на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для порубки дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, не запобіг порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Відтак, апеляційний господарський суд зазначає про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення (незаконна порубка дерев, завдана шкода, протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у незабезпеченні належної охорони лісу, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та бездіяльністю відповідача, вина) та наявність підстав для стягнення з відповідача завданої шкоди.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що за порушення лісового законодавства цивільно-правову відповідальність несуть не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів, а й постійні лісокористувачі, які допустили протиправну бездіяльність щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних порубок. Вказана позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17.

Натомість, відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо запровадження та виконання комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Отже, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 09.09.2018 року у справі № 909/976/17, постанові Верховного Суду 18.02.2019 року у справі № 926/869/18 від 24.02.2021 року у справі № 906/366/20.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що у позові заявлено до відшкодування шкоду, заподіяну незаконними рубками дерев на території відповідача, що виявлено вході перевірки і відповідачем не спростовано. Обов'язок відповідного відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком виявлених фактів незаконно вирубаних дерев і розраховується на підставі відповідної Методики в залежності від вартості кожного дерева, тому, за встановленого факту рубки дерев, інші питання оформлення та застосування Акту перевірки не підлягають дослідженню в даному спорі.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності українського народу від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що природні ресурси України є власністю Українського народу.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст.142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що місцеві ради в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку (ст. 145 Конституції України).

Як вбачається із позовної заяви, вона подана прокуратурою, як захід прокурорського реагування з метою захисту інтересів держави в особі Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Також позивача повідомлено про представництво інтересів держави в особі Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області у даній справі.

Отже, прокурором встановлено порушення інтересів держави, а Вороньківська сільська рада, як орган місцевого самоврядування до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, не здійснює захист цих інтересів, що відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" обґрунтовує підстави здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави та пред`явлення цієї позовної заяви.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів. держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із ст. 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" Державній екологічній інспекції, як спеціально уповноваженому органу з питань екології та природних ресурсів, надано право здійснювати контроль за використанням та охороною земель, надр, лісів та дотриманням норм екологічної безпеки.

Державна екологічна інспекція Столичного округу відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію Столичного округу, затвердженого наказом державної екологічної інспекції України № 253 від 01.06.2021, в межах своїх повноважень здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства, зокрема, про охорону, захист, використання лісів.

Однак, Державної екологічною інспекцією Столичного округу, за наявності достатніх підстав, до цього часу не вжито дієвих заходів щодо захисту інтересів держави в частині відшкодування шкоди, що свідчить про бездіяльність органу, уповноваженого державою та органу місцевого самоврядування.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що сам факт не звернення до суду органом державного контролю з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави та жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, оскільки не звертається до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

При стягненні шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, слід, врахувати приписи ст. 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та вимоги п. 7 ч. 3 ст. 29, п. 7 ч. 2 ст. 69 Бюджетного кодексу України, які визначають, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, а до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50 відсотків, обласних бюджетів - 20 відсотків.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на встановлений факт порушення лісового законодавства та наявність у прокуратури повноважень на подання позову з метою захисту інтересів держави, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення 786 057,45 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню шляхом стягнення 235 817,24 грн (30%) до спеціального фонду Державного бюджету України, 157 211,49 грн (20%) до спеціального фонду Київського обласного бюджету, 393 028,73 грн (50%) на користь фонду охорони навколишнього природного середовища, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі № 911/78/22, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, що були покладені в основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі № 911/78/22, відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі № 911/78/22.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на викладене, зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство" на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі № 911/78/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі № 911/78/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство" на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі № 911/78/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі № 911/78/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 911/78/22 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 20.06.2023.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

С.І. Буравльов