ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2023 р. Справа№ 910/15211/20 (910/13953/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Полякова Б.М.

Грека Б.М.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників учасників справи:

від АТ КБ «ПриватБанк»: Куценко О.В. - за довіреністю № 5353-К-Н-О від 02.07.2021.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Комплект» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21) (суддя Івченко А.М., повний текст ухвали складено та підписано - 06.04.2023)

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхолдингсервіс»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Комплект»

про визнання недійсним договір поруки

в межах справи № 910/15211/20

за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхолдингсервіс»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

26.08.2021 Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхолдингсервіс» (надалі - ТОВ «Укрхолдингсервіс»/відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Комплект» (надалі - ТОВ «Агро Комплект»/відповідач-2) про визнання недійсним договір поруки.

На обгрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що ТОВ «Укрхолдингсервіс» без жодної економічної мети взяло на себе зобов`язання із погашення на користь ТОВ «Агро Комплект» вже простроченого зобов`язання третьої особи у розмірі 887 881 191,13 грн; зобов`язання поручительства було взято відповідачем-1 безоплатно; ТОВ «Укрхолдингсервіс» взято на себе додаткові грошові зобов`язання в період існування кредиторської заборгованості перед AT КБ «ПриватБанк» за кредитними зобов`язаннями, яка в подальшому так і не була погашена ТОВ «Укрхолдингсервіс», що стало підставою для подання Банком заяви про визнання кредиторських вимог до боржника в межах справи № 910/15211/20.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21) (суддя Івченко А.М., повний текст ухвали складено та підписано - 06.04.2023) позов задоволено повністю; визнано недійсним Договір поруки № 131/2017-99 від 21.07.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрхолдингсервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Комплект»; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхолдингсервіс» на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2 270,00 грн витрат зі сплати судового збору; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Комплект» на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2 270,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Судове рішення прийнято з посиланням на приписи ст.ст. 12, 101, 104 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ), ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 3, 11, 13, 16, 202, 203, 215, 234, 553, 554 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та мотивоване тим, що у результаті укладання договору поруки від 21.07.2017 стало набуття ТОВ «Укрхолдингсервіс» статусу солідарного боржника за зобов`язанням перед ТОВ «Агро Комплект» у розмірі 887 881 191,13 грн в період наявної непогашеної простроченої заборгованості перед позивачем, оспорюваний правочин вчинено без очевидної господарської мети (не мало на меті збільшення активів боржника), штучне збільшення грошових вимог ТОВ «Агро Комплект» до боржника, порушення прав інших кредиторів на реальне задоволення своїх вимог та участі в роботі комітету кредиторів, сам оспорюваний правочин не був і не міг бути спрямований (через фінансове становище) на реальне настання правових наслідків, які ним передбачались, тобто на можливість солідарного виконання зобов`язання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вищевказаною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Комплект» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21) та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуваний договір поруки в момент його укладання не призвів до зменшення активів ТОВ «Укрхолдингсервіс».

Також скаржник зазначає, що судовому експерту надано всі необхідні документи для проведення відповідної експертизи, а відтак, місцевий господарський суд помилково не прийняв висновок експерта № 09/08/2022 від 26.08.2022 в якості доказу.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

22.05.2023 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просить суд, апеляційну скаргу ТОВ «Агро Комплект» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21) залишити без змін.

ТОВ «Укрхолдингсервіс» не скористалося своїм правом у відповідності до ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надало суду письмового відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Агро Комплект», що згідно з ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023 апеляційну скаргу ТОВ «Агро Комплект» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Грек Б.М., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21) витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15211/20 (910/13953/21) за заявою АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Укрхолдингсервіс» про банкрутство. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ «Агро Комплект» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21) до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/15211/20 (910/13953/21).

03.05.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/15211/20 (910/13953/21).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21), зокрема, клопотання ТОВ «Агро Комплект» задоволено та поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21); відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги ТОВ «Агро Комплект» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21) призначено на 07.06.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21), поміж іншого, задоволено клопотання ТОВ «Агро Комплект» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21) оголошено перерву у даній справі до 14.06.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21) відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Агро Комплект» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Явка представників сторін

14.06.2023 у судове засідання з`явився представник АТ КБ «ПриватБанк».

Інші учасники справи у судове засідання 14.06.2023 не з`явилися; про час, місце та дату судового засідання повідомлялися завчасно та належним чином; про причини нез`явлення суд не повідомив відповідач-1.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Також, нормами ст. 120 ГПК України передбачено можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

Слід зазначити, що копії судових рішень Північного апеляційного господарського суду були надіслані судом на електронні адреси учасників справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходить з того, якщо учасник справи надав суду електронну адресу, зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає/не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на зазначене, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з тим, колегія суддів робить акцент на тому, що відповідно до приписів частин 6 та 7 статті 6 ГПК України: «Адвокати, реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку».

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за участю представника АТ КБ «ПриватБанк».

Клопотання заявлені учасниками справи

14.06.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Агро Комплект» надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у відповідності до якого скаржник просить суд, відкласти на будь-який зручний час та дату судове засідання, призначене на 14.06.2023 у зв?язку із неможливістю представника відповідача брати участь у судовому засіданні; у випадку відхилення клопотання про відкладення судового засідання, просить задовольнити клопотання ТОВ «Агро Комплект» про долучення додаткових доказів та апеляційну скаргу ТОВ «Агро Комплект» у справі № 910/15211/20 (910/13953/21).

Розглянувши вищевказане клопотання скаржника, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про його відхилення, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 202 ГПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Також, судом враховано висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 915/593/17, згідно з яким, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Крім того, слід зазначити, що представник ТОВ «Агро Комплект» у судовому засіданні 07.06.2023 надав пояснення щодо обставин справи, доводів апеляційної скарги та висловив позицію щодо клопотання про долучення доказів.

При цьому, за відсутності представника скаржника, колегією суддів Північного апеляційного господарського суду взято до уваги доводи викладені у апеляційній скарзі та поясненнях ТОВ «Агро Комплект» по справі (щодо апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21)).

Також, 02.06.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Агро Комплект» надійшло клопотання про долучення доказів.

За наслідками розгляду вищезазначеного клопотання скаржника, постановлено ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21), якою відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Комплект» про долучення доказів.

Позиції учасників справи

У судовому засіданні 14.06.2023 представник АТ КБ «ПриватБанк» заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив залишити її без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21) - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як зазначалось вище та вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до ТОВ «Укрхолдингсервіс» та ТОВ «Агро Комплект», у якій просить суд визнати недійсним договір поруки від 21.07.2017, укладений між ТОВ «Укрхолдингсервіс» та ТОВ «Агро Комплект».

Слід зазначити, що позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 у справі № 910/15211/20 заяву з додатковими грошовими вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Комплект» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхолдингсервіс» задоволено повністю, а саме: визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Комплект» до боржника на суму 887 885 731,13 грн, з яких: 4 540,00 грн - перша черга; 887 881 191,13 грн - четверта черга.

Підставою для визнання грошових вимог у зазначеному вище розмірі є договір поруки від 21.07.2017, укладений між ТОВ «Укрхолдингсервіс» (поручитель) та ТОВ «Агро Комплект».

27.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Боріваж» (боржником) та AT КБ «ПриватБанк» (кредитором) укладено Кредитний договір № DNHSLON03629, відповідно до умов якого AT КБ «ПриватБанк» надав ТОВ «Боріваж» кредитний ліміт у розмірі 25 000 000 доларів США.

В подальшому, 14.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротермінал» (заставодавцем) та AT КБ «ПриватБанк» (заставодержателем) в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № DNHSLОN03629 укладено Договір застави № DNHSLON03629/DZ (майнових прав на отримання грошових коштів за договором банківського рахунку б/н від 15.11.2014) від 14.12.2016.

20.07.2017 між ТОВ «Агротермінал» (первісним кредитором) та ТОВ «Агро Комплект» (новим кредитором) було укладено Договір № 20/07/17/1 відступлення права вимоги.

У п. 1.1. відповідного договору зазначено, що станом на момент підписання даного договору первісний кредитор володіє правом вимоги до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Боріваж», за погашення регресу в сумі 887 881 191,13 грн сплачених ТОВ «Агротермінал» 14.12.2016 ПАТ КБ «ПриватБанк», в якості погашення заборгованості згідно з договором застави № DNHSLON03629/DZ від 14.12.2016, укладеного між ТОВ «Агротермінал» та АТ КБ «ПриватБанк».

На підтвердження вказаного ТОВ «Агротермінал» посилається на меморіальний ордер № В017 про перерахування коштів.

Водночас, наявність відповідної заборгованості було підтверджено ТОВ «Боріваж» угодою про добровільне погашення заборгованості від 20.07.2017.

Так, на підставі договору застави № DNHSLO№03629/DZ від 14.12.2016, укладеного між ТОВ «Агротермінал» та ПАТ КБ «Приватбанк», ТОВ «Агротермінал» 14.12.2016 перерахував ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 887 881 191,13 грн.

20.07.2017 ТОВ «Агротермінал» відступив ТОВ «Агро Комплект» право вимоги до ТОВ «Боріваж» за погашення регресу в сумі 887 881 191, 13 грн, сплачених ТОВ «Агротермінал» 14.12.2016 ПАТ КБ «ПриватБанк» в якості погашення заборгованості згідно договору застави № DNHSLO№03629/DZ від 14.12.2016, укладеного між ТОВ «Агротермінал» та ПАТ КБ «ПриватБанк».

21.07.2017 між ТОВ «Укрхолдингсервіс» (поручитель) та ТОВ «Агро Комплект» (кредитор) укладено договір поруки.

Згідно з цим Договором поручитель поручається перед кредитором за виконання обов`язку ТОВ «Боріваж» за погашення регресу в сумі 887 881 191,13 грн, сплачених ТОВ «Агротермінал» 14.12.2016 ПАТ КБ «ПриватБанк» в якості погашення заборгованості згідно договору застави № DNHSLOX203629/DZ від 14.12.2016, укладеного між ТОВ «Агротермінал» та ПАТ КБ «ПриватБанк»; строк погашення регресної вимоги - 01.11.2018.

Однак ані боржник, ані поручитель свої зобов`язання перед ТОВ «Агро Комплект» не виконували, незважаючи на звернення ТОВ «Агро Комплект».

Як вбачається із відповіді ТОВ «Укрхолдингсервіс» від 27.11.2018, боржник не відмовляється від взятих на себе зобов`язань, проте через скрутне матеріальне становище виконати їх не має можливості.

За умовами спірного Договору поруки від 21.07.2017 плата поручителю за надання поручительства не передбачена.

Станом на дату укладення договору поруки, 21.07.2017, ТОВ «Укрхолдингсервіс» уже було боржником Банку за двома кредитними договорами № 2У042Г від 25.04.2013 та № 2У043Г від 25.04.2014 та мало значну прострочену заборгованість за даними договорами, що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками.

Тобто, ТОВ «Укрхолдингсервіс» маючи значну непогашену заборгованість за кредитними договорами, безоплатно те без видимої господарської мети взяло на себе додаткове фінансове зобов`язання за спірним договором поруки на суму 887 881 191,13 грн не отримуючи за ці дії жодної фінансової вигоди для себе, чим значно погіршило своє і без того скрутне фінансове становище.

Відтак, ТОВ «Укрхолдингсервіс» без жодної економічної мети взято на себе зобов`язання із погашення на користь ТОВ «Агро Комплект» вже простроченого зобов`язання третьої особи у розмірі 887 881 191,13 грн; зобов`язання поручительства було взято відповідачем-1 безоплатно; ТОВ «Укрхолдингсервіс» взято на себе додаткові грошові зобов`язання в період існування кредиторської заборгованості перед AT КБ «ПриватБанк» за кредитними зобов`язаннями, яка в подальшому так і не була погашена ТОВ «Укрхолдингсервіс», що стало підставою для подання банком заяви про визнання кредиторських вимог до боржника в межах справи № 910/15211/20.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, заслухавши думку представника AT КБ «ПриватБанк», обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «Агро Комплект» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За змістом ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Приписами ч. 1 ст. 42 КУзПБ визначено, що правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

У відповідності до ч. 2 ст. 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Згідно з ч.ч. 3, 4 КУзПБ у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу.

В силу п. 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство. Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Тлумачення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ свідчить, що законодавцем за темпоральним принципом (принцип дії закону в часі) визначено пряму дію норм КУзПБ та їх застосування при розгляді справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу (21.10.2019) перебувають на стадії санації.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 01.10.2020 у справі № 913/849/14.

Також, необхідно вказати, що в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16 викладено висновок щодо застосування ст. 42 КУзПБ, за яким норми цієї статті з урахуванням приписів п. 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, який стосується процесуальних норм КУзПБ, застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих після вступу в дію КУзПБ, а темпоральним критерієм її застосування є дата відкриття провадження у справі про банкрутство. Передбачений ст. 42 КУзПБ трирічний строк у будь-якому разі відраховується від дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину, тоді як підстави визнання правочинів боржника недійсними, що містяться в ст. 42 КУзПБ, не є повністю тотожними (ідентичними) з підставами, що містилися в ст. 20 Закону про банкрутство, чинного до 21.10.2019.

Відтак, положення ст. 42 КУзПБ у частині підстав для визнання недійсними правочинів боржника не підлягають застосуванню до правочинів, що були вчинені боржником до дати введення в дію КУзПБ, тобто до 21.10.2019. До правовідносин, що склалися до 21.10.2019, - підлягають застосуванню приписи ст. 20 Закону про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, що оспорюваний договір поруки укладений 21.07.2017, у зв`язку з чим за темпоральним правилом до спірних правовідносин можуть бути застосовані приписи ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В силу ч. 1 ст. Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії. Кредитор за недійсним правочином (договором) або спростованою майновою дією має право вибору: погашення свого боргу в першу чергу в процедурі банкрутства або виконання зобов`язання боржником у натурі після закриття провадження у справі про банкрутство. За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або конкурсного кредитора про визнання недійсним правочину (договору) або спростування майнових дій боржника господарський суд виносить ухвалу.

Водночас, наведені положення ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлюють межі «підозрілого періоду», в який є найбільш вірогідним вчинення боржником фраудаторних правочинів, опосередковано спрямованих на завдання шкоди кредиторам боржника, протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

Отже, спірний договір поруки укладений не в межах встановленого ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» річного періоду, що передував порушенню справи про банкрутство, у зв`язку з чим спеціальні положення вказаної статті для визнання такого правочину недійсним не підлягають застосуванню.

Водночас, укладення договору боржника поза межами «підозрілого періоду» (одного року, що передував порушенню справи про банкрутство), визначеного ст. 20 Закону про банкрутство, та відсутність підстав для застосування ст. 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ, не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16.

Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

Таким чином, розгляд відповідних заяв та справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження.

Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимальне та справедливе задоволення вимог кредиторів.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

В силу ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами ст. 215 ЦК України.

Приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 215 ЦК України передбачено, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Положеннями ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України визначено, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16.

Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Аналогічний висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду викладено в постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17.

Слід зазначити, що Верховний Суд в постанові від 30.01.2019 у справі № 911/5358/14 висловив правову позицію щодо реальності господарської операції, вказав на те, що для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті цієї операції.

Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

Близький за змістом висновок викладений в постановах Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18.

Також, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) викладено висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України) та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 визнано грошові вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у справі № 910/15211/20 по відношенню до боржника на суму 683 661 846,26 грн, то АТ КБ «ПриватБанк» виступає заінтересованою особою у визнанні оспорюваного договору недійсним, як кредитор ТОВ «Укрхолдингсервіс».

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.

Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.07.2019 № 405/1820/17.

В силу ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Таким чином, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Приписами ч. 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Положеннями ст. 558 ЦК України визначено, що поручитель має право на оплату послуг, наданих ним боржникові.

Відтак, договір поруки може бути як оплатним, так і безоплатним.

Поручитель, укладаючи договір поруки, не може не розуміти, що у випадку невиконання боржником зобов`язання, саме йому доведеться виконувати зобов`язання в повному обсязі за рахунок свого майна (шляхом передачі чи відчуження кредитору). Тим самим поручитель визначає долю належного йому майна на майбутнє.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 28.05.2019 у справі № 922/3522/17.

Так, слід зазначити, що станом на дату укладення договору поруки (21.07.2017) ТОВ «Укрхолдингсервіс» уже було боржником перед AT КБ «ПриватБанк» за двома кредитними договорами і мало значну прострочену мільйонну заборгованість за ними.

Отже, ТОВ «Укрхолдингсервіс» маючи значну непогашену заборгованість за кредитними договорами, безоплатно те без видимої господарської мети взяло на себе додаткове фінансове зобов`язання за спірним договором поруки на суму 887 881 191,13 грн, не отримуючи за ці дії жодної фінансової вигоди для себе, чим значно погіршило своє і без того скрутне фінансове становище.

Необхідно вказати, що зміст оспорюваного правочину свідчить про збільшення фінансових зобов`язань ТОВ «Укрхолдингсервіс», при чому активи товариства не збільшились, додаткові блага за наслідком укладення оспорюваного правочину у відповідача 1 не виникли, отримання прибутку як мета здійснення господарської діяльності відповідно до ст. 42 ГК України в даному випадку відсутня.

Також слід зазначити, що на кінець 2016 року довгострокові зобов`язання ТОВ «Укрхолдингсервіс» вже практично в два рази перевищували його активи, фінансовий результат господарський діяльності товариства був збитковим, відповідачем-1 задекларовано збитки за 2016 рік у розмірі 20 млн. грн, а за 2017 рік - в розмірі 30 млн/грн, а отже оспорюваний правочин укладено всупереч власним фінансовим можливостям та на шкоду AT КБ «ПриватБанк» як реальному кредитору ТОВ «Укрхолдингсервіс».

Відтак, результатом цього правочину стало набуття ТОВ «Укрхолдингсервіс» статусу солідарного боржника за зобов`язанням перед ТОВ «Агро Комплект» у розмірі 887 881 191,13 грн в період наявної непогашеної простроченої заборгованості перед позивачем, оспорюваний правочин вчинено без очевидної господарської мети (не мало на меті збільшення активів боржника), штучне збільшення грошових вимог ТОВ «Агро Комплект» до боржника, порушення прав інших кредиторів на реальне задоволення своїх вимог та участі в роботі комітету кредиторів, сам оспорюваний правочин не був і не міг бути спрямований (через фінансове становище) на реальне настання правових наслідків які ним передбачались, тобто на можливість солідарного виконання зобов`язання.

Також, як зазначає позивач, грошові кошти у розмірі 887 881 191,13 грн не були коштами ТОВ «Агротермінал», оскільки останнє отримало їх саме від AT КБ «ПриватБанк» у відповідності до кредитного договору. Отримання цих коштів ТОВ «Агротермінал» від AT КБ «ПриватБанк» відбулось 14.12.2016 та в цей же день між цими особами було укладено договір застави за яким одразу ці кошти Банку були направлені на погашення зобов`язань ТОВ «Боріваж» перед Банком. Фактично, 14.12.2016 AT КБ «ПриватБанк» надав грошові кошти у розмірі 887 881 191,13 грн для того, щоб ТОВ «Агротермінал» направив їх на погашення боргу іншої особи перед AT КБ «ПриватБанк». Позивач вказує, що вказані дії носять сумнівний характер, правочини вчинялись посадовими особами Банку із перевищенням повноважень та є предметом оцінки інших інституцій.

Отже, доводи ТОВ «Агро Комплект» стосовно того, що саме AT КБ «ПриватБанк» є нібито вигодонабувачем грошових коштів у розмірі 887 881 191,13 грн є безпідставними, оскільки ці грошові кошти є фактично грошовими коштами банку.

Крім того, щодо поданого висновку експерта, необхідно зазначити наступне.

В силу ч. 1 ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач-2 подав висновок експерта № 09/08/2022 від 26.08.2022 за результатами проведення первинної судової економічної експертизи, складеного на замовлення ТОВ «Агро Комплект» судовим експертом Хомутенко С.В.

Так, на вирішення судової економічної експертизи поставлено п`ять запитань, які стосуються економічної доцільності укладення ТОВ «Укрхолдингсервіс» договору поруки від 21.07.2017 № 131/2017-99.

Разом з тим, при дослідженні наданих для проведення судової експертизи документів судом встановлено, що остання проведена виключно на підставі наданих договорів, листів, претензій, протоколів, однак судовому експерту не надавалися, а відтак, і не досліджувалися при проведенні судової економічної експертизи фінансові звіти товариства, що відображають реальний фінансовий стан товариства, первинні і зведені документи бухгалтерського та податкового обліку і звітності тощо, як на час укладення спірного договору поруки, так і після його укладення.

За таких обставин, суд критично оцінює наданий висновок, оскільки при визначені економічної доцільності укладення боржника договору поруки та його впливу на активи товариства, судовим експертом взагалі не досліджувався фінансовий стан боржника, грошові зобов`язання, економічний стан особи, яка вчиняє правочин.

Таким чином, надані судовим експертом висновки за наслідком проведення судової економічної експертизи мають суто теоретичний характер та не містять даних проведеного експертом фінансового аналізу на підставі фінансових показників (коефіцієнтів) діяльності ТОВ «Укрхолдингсервіс» при визначені економічної доцільності укладення договору поруки.

Приписами ст. 104 ГПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами встановленими ст. 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відтак, висновок судового експерта не приймається судом в якості належного та допустимого доказу на спростування факту відсутності доказів фінансової спроможності ТОВ «Укрхолдингсервіс» виконання договору поруки від 21.07.2017 № 131/2017-99 при його укладенні.

Слід зазначити, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Отже, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21).

Також в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 910/14918/20 (910/17720/21), зазначено: «Слід звернути увагу, у контексті цього спору, на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16: «Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності), після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора».

Так, судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до ст. 7 КУзПБ на підставі п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та ч.ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі ст. 234 ЦК України. У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.»

Як вбачається з матеріалів справи та з огляду на встановлені вище обставини, спірний договір поруки не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків та вчинений для створення штучної заборгованості ТОВ «Укрхолдингсервіс» заявленої під час проведення його процедури банкрутства.

Крім того, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 904/624/19 (пункт 63) зазначається, що боржник має усвідомлювати повне виконання свого обов`язку перед кредитором. У зв`язку з цим можна розмежувати також критерії фраудаторності: об`єктивний - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; суб`єктивний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не мас бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те. щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, які передбачають, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18.

Зазначені обставини та докази в їх сукупності свідчать про те, що укладений договір поруки є фраудаторним та за своїм змістом суперечить вимогам закону - ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, та відповідно до ст. 234 ЦК України є фіктивним. Внаслідок укладення такого договору поруки, виконання ТОВ «Укрхолдингсервіс» грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, що у свою чергу можна розцінити як завдання збитків, зокрема, кредитору АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що укладення спірного договору поруки спрямовано на необґрунтоване, сумнівне та непропорційне збільшення розміру боргових зобов`язань боржника всупереч власним фінансовим інтересам.

З огляду на те, що дії відповідачів при вчиненні оспорюваного договору (відсутність намірів щодо реального настання обумовлених спірним договором правових наслідків; укладення оспорюваного правочину з наміром завдати шкоди позивачу як кредитору, використавши нове зобов`язання для ухилення від сплати заборгованості перед позивачем) є формою зловживання правом, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 13 ЦК України, а зобов`язання за спірним договором суперечить вимогам ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, суд першої інстанції належним чином дослідивши матеріали справи, дотримуючись норм процесуального та матеріального права, дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21), а отже, у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу ТОВ «Агро Комплект» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21) підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, судом покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 267-271, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Комплект» залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/15211/20 (910/13953/21) залишити без змін.

3. Справу № 910/15211/20 (910/13953/21) повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано - 23.06.2023.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Б.М. Поляков

Б.М. Грек