ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

20.06.2023м. ДніпроСправа № 904/7022/20 (804/1750/14)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" (49068, м.Дніпро, вул.Маяковського, 31, ідентифікаційний номер юридичної особи 05393122)

до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (49600, м.Дніпро, вул.Сімферопольська, буд.17-а, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

в межах справи №904/7022/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фітоліт-Лаймстоун" (49005, м.Дніпро, вул.Обручева, 17, ідентифікаційний номер юридичної особи 42188571)

до Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" (49068, м.Дніпро, вул.Маяковського, 31, ідентифікаційний номер юридичної особи 05393122)

про визнання банкрутом

Суддя Суховаров А.В.

за участю секретаря судового засідання Стронгіна О.О.

Представники:

від позивача не з`явився

від відповідача Ваховська Г.О. посв. ОН №001032 від 27.08.2021

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/7022/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" (49068, м.Дніпро, вул.Маяковського, 31, ідентифікаційний номер юридичної особи 05393122) на стадії ліквідації.

Повноваження ліквідатора виконуються арбітражним керуючим Павловою Ю.М., згідно свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1778 від 27.12.2016.

Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський трубний завод" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 10.01.2014 № та від 10.01.2014 №.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2014 у справі №804/1750/14 адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015 у справі №804/1750/14 апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2014 у справі №804/1750/14 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.02.2020 у справі №804/1750/14 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задоволено частково, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 у справі №804/1750/14 позовну заяву Публічного акціонерного товариства Дніпропетровський трубний завод до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів № від 10.01.2014 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 22 033 264 грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів № про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2012 рік у розмірі 6 591 227 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.07.2021 у справі №804/1750/14 апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 у справі №804/1750/14 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.06.2022 у справі №804/1750/14 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28.07.2021 скасовано. Справу №804/1750/14 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2022 матеріали адміністративної справи №804/1750/14 надіслано для розгляду Господарському суду Дніпропетровської області, в провадженні якого перебуває справа №904/7022/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод".

У зв`язку із надходженням апеляційної скарги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2022, справа №804/1750/14 була направлена на адресу Третього апеляційного адміністративного суду в м.Дніпрі.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі від 15.11.2022 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2022 в адміністративній справі №804/1750/14 залишити без змін.

Ухвалою суду від 30.01.2023 справу №804/1750/14 прийнято до розгляду в межах справи №904/7022/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" (49068, м.Дніпро, вул.Маяковського, 31, ідентифікаційний номер юридичної особи 05393122) в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 02.03.2023.

27.02.2023 від Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області надійшов відзив на позов.

Ухвалами суду від 02.03.2023, 28.03.2023, 12.04.2023, 03.05.2023 розгляд справи відкладено.

29.05.2023 від ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" надійшли пояснення по справі.

Ухвалами суду від 30.05.2023, 15.06.2023 розгляд справи відкладено.

20.06.2023 від ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" надійшла заява про закриття провадження у справі та направлення справи за підсудністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутнього учасника справи у судовому засіданні 20.06.2023, господарський суд дійшов висновку щодо необхідності закриття провадження у справі та направлення справи за підсудністю з наступних підстав.

За змістом матеріалів справи, згідно ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2022 матеріали адміністративної справи №804/1750/14 надіслано для розгляду Господарському суду Дніпропетровської області, в провадженні якого перебуває справа №904/7022/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод".

Разом з тим, постановою Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі від 15.11.2022 ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2022 в адміністративній справі №804/1750/14 залишено без змін.

Господарський суд зазначає, що скерування адміністративної справи №804/1750/14 до Господарському суду Дніпропетровської області для розгляду в межах справи №904/7022/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" зумовлено приписами часттни 2 статті 7 КУзПБ, згідно яких господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна.

Так, за змістом постанови Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі від 15.11.2022, якою залишено без змін постанову місцевого адміністративного суду по справі №804/1750/14, зазначено, що положеннями абз.4 ч.2 статті 7 КУзПБ передбачено, що у разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.

У відповідності до вищевказаної постанови у справі №804/1750/14, такі повноваження суду характерні для адміністративного судочинства, яким розглядаються спори осіб із суб`єктами владних повноважень. Отже, законодавцем наділено господарські суди у справі про банкрутство повноваженнями щодо розгляду спору між боржником та суб`єктом владних повноважень за правилами офіційного з`ясування всіх обставин справи, характерними для розгляду адміністративних спорів (щодо виявлення та витребування доказів з ініціативи суду), що не передбачено загальними нормами ГПК України.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції визначено, що специфіка правовідносин у процедурі банкрутства полягає у необхідності комплексного та збалансованого регулювання приватно-правових та публічно-правових інтересів щодо неплатоспроможної особи, що вимагає застосування приватно-правових та публічно-правових механізмів у ході провадження у справі про банкрутство.

Господарський суд зазначає, що станом на час ухвалення рішення про направлення адміністративної справи №804/1750/14 до Господарського суду Дніпропетровської області для розгляду в межах справи №904/7022/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод", Великою Палатою Верховного Суду визначаючи юрисдикційність спорів з майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства, зробила висновок про необхідність розгляду спорів між боржником та іншими суб`єктами (як органами, наділеними владними повноваженнями, так і суб`єктами приватно-правових відносин) щодо майна боржника в межах процедури банкрутства, про що зазначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 904/1693/19, від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі № 910/1116/18, від 12 січня 2021 року у справі № 334/5073/19.

Між тим, господарський суд зазначає, що станом на час розгляду даної справи Господарським судом Дніпропетровської області, 13.04.2023 року Верховним Судом винесено постанову по справі №320/12137/20, згідно якої судом касаційної інстанції викладено правову позицію щодо необхідності розгляду спорів даної категорії в порядку адміністративного судочинства.

За змістом позовних вимог у справі №320/12137/20 позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь ТОВ "РГК" пеню в розмірі 4939747,76 грн., нараховану на суму бюджетної заборгованості за період з 21.04.2014 по 04.04.2018; пеню в розмірі 903111,78 грн., нараховану на суму бюджетної заборгованості за період з 05.04.2019 по 25.12.2019; збитки у розмірі 7151915,51 грн.; інфляційні втрати у розмірі 14317514,54 грн. за період з 01.05.2014 по 25.12.2019; 3 проценти річних у розмірі 1858076,87 грн. за період з 01.05.2014 по 25.12.2019; моральну шкоду у розмірі 10 000 000,00 грн., а всього 39 170 366,46 грн., у зв`язку з протиправною бездіяльністю Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області висновку із зазначенням суми податку на додану вартість в розмірі 10952811,00 грн., заявленої згідно з декларацією за лютий 2014 року (вх.№ від 19.03.2014), як такої, що є неузгодженою та підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ТОВ "РГК".

Згідно рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.06.2019 по справі №320/12137/20 адміністративний позов Товариство з обмеженою відповідальністю «РГК» до Головного управління ДПС у Київській області про стягнення грошових коштів та моральної шкоди задовлено частково.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021 у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Київській області про закриття провадження у справі з огляду на підвідомчість справи №320/12137/20 господарській юрисдикції, відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021 рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 у справі №320/12137/20 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду по справі №320/12137/20 від 13.04.2023 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021 по справі №320/12137/20 скасовано, справу №320/12137/20 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За змістом вищевказаної постанови, судом касаційної інстанції зазначено наступне.

Згідно із частиною першою статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації і визначається законом.

Метою запровадження цього засадничого принципу є більш глибокий і фаховий розгляд найбільш складних справ суддями, що мають відповідний досвід.

Спеціалізація є основним критерієм розподілу юрисдикцій і, власне, причиною створення судів різних юрисдикцій, бо нівелювання юрисдикційних критеріїв (у тому числі їх «змішування» в залежності від обставин конкретної справи, майнового стану особи, мети чи стадії її звернення до суду) призводить до розгляду однакових за своєю юридичною природою спорів різними судами, плутанини у визначенні належного суду, і, зрештою, - порушення принципів верховенства права і правової визначеності, що є прямим порушенням означеної вище норми Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Головним критерієм розмежування адміністративної та господарської судових юрисдикцій є предмет спору та зміст спірних правовідносин.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Приписами статей 2, 4 та 19 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні та в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції й може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин відповідну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт має виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тобто якщо спір виник у сфері публічно-правових відносин, це виключає розгляд справи в порядку господарського судочинства.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас ГПК України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК України).

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України закріплена спеціальна юридична норма, відповідно до якої до справ, що належать до юрисдикції господарських судів, входять справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема, справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.

Згідно з преамбулою КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відповідно до статті 1 КУзПБ банкрутством є визнана господарським судом нездатність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника; боржником для цілей цього Кодексу є юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

Отже, банкрутством як різновидом процедур, що здійснюються в межах спеціалізації господарського судочинства, є судова процедура, яка регламентує правовідносини, що виникають внаслідок нездатності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів через процедури санації чи ліквідації, які визначені КУзПБ, введеним у дію з 21 жовтня 2019 року. Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, передбачаючи ряд процесуальних норм, які регулюють порядок здійснення судочинства у цих процедурах (відкриття провадження у справі про банкрутство, види судових рішень у банкрутстві та порядок їх оскарження тощо).

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону № 2343-XII.

Особливістю провадження у справі про банкрутство є те, що врегулювання правовідносин неплатоспроможності боржника вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних, так і адміністративних правовідносин щодо його майна (майнових прав) з метою якнайповнішого задоволення в ній вимог кредиторів - приватних осіб та контролюючих органів з грошовими вимогами до боржника у черговості, визначеній КУзПБ.

За змістом частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із частиною другою статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя статті 7 КУзПБ).

Аналіз змісту наведених приписів КУзПБ у взаємозв`язку з нормами статті 20 ГПК України дозволяє дійти висновку про те, що для віднесення справи до юрисдикції господарського суду, який розглядає справу про банкрутство, майнові вимоги мають бути безпосередньо пов`язані зі здійсненням провадження в такій справі, зокрема стосуватися визнання недійсними правочинів, учинених керуючим санацією (ліквідатором), визнання права власності на майно боржника, оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника тощо.

До критеріїв визначення, чи підлягає розгляду у межах справи про банкрутство спір, стороною в якому є боржник, відносяться також такі умови, за яких вирішення спору: стосується питання щодо формування активів боржника (майно, майнові права); впливає на суб`єктний склад сторін та учасників у справі про банкрутство, їхні права, інтереси та (або) обов`язки.

Водночас регламентація процесуальних відносин нормами матеріального права без об`єктивної необхідності створює перешкоди для належної реалізації принципу правової визначеності, що має об`єктивні ризики при правозастосуванні.

Правила визначення юрисдикції визначає насамперед процесуальний кодекс (ГПК України, КАС України), а не кодекс з консолідованими нормами матеріального права, яким є КУзПБ.

Водночас у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України йдеться про звернення до суду з «майновими вимогами до боржника», а у статті 7 КУзПБ - про «всі майнові спори, стороною в яких є боржник».

При цьому спеціальними нормами, що визначають юрисдикцію господарських судів, є приписи саме частини першої статті 20 ГПК України, пунктом 8 якої прямо передбачено, що не відносяться до юрисдикції господарських судів спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спори про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.

Ураховуючи сутність і правову природу спірних правовідносин, приписи процесуального закону мають превалюючу дію при розв`язанні колізій щодо обрання належної судової юрисдикції.

ЄСПЛ у рішенні від 12 липня 2001 року у справі «Феррадзіні проти Італії» (Ferrazzini v. Italy), заява № 44759/98, указав, що податкові питання і досі становлять частину основного пакета прерогатив державних органів. При цьому відносини між платником податків та податковим органом і далі мають переважно публічний характер. Суд вважає, що податкові спори виходять за межі сфери цивільних прав та обов`язків, незважаючи на матеріальні наслідки, які вони обов`язково створюють для платника податків (пункт 29).

Отже, за змістом постанови від 13.04.2023 року по справі №320/12137/20 Верховний Суд дійшов висновку, згідно якого податкове правопорушення у зв`язку з простроченням податковим органом відшкодування платнику податку бюджетної заборгованості з ПДВ напряму не пов`язане зі справою про банкрутство. Фактично спірні правовідносини у справі, що розглядається, виникли у межах публічно-правового спору у сфері бюджетного відшкодування ПДВ, тобто заборгованості держави щодо відшкодування платнику переплати з ПДВ, переведеного в площину процедурного врегулювання, встановлену законодавством. Тому автоматичне віднесення до господарської юрисдикції таких спорів не узгоджується з принципом правової визначеності.

Разом з тим, господарський суд вважає за необхідне зазначити про необхідність застосування вищевказаної правової позиції суду касаційної інстанції під час розгляду справи №904/7022/20(804/1750/14), з огляду на її релевантність до правовідносин у справі №904/7022/20(804/1750/14).

Так, згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і вказаного вище пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

Враховуючи викладене, господарський суд, з огляду на тотожність істотних правових ознак у даній справі №904/7022/20(804/1750/14) та справі №320/12137/20, а саме - суб`єктного складу сторін спірних правовідносин, правового регулювання цих правовідносин, предмета та підстав позовних вимог, фактично-доказової бази у справах, дійшов висновку щодо подібності вказаних правовідносин та, відповідно, обґрунтованості застосування до спірних відносин у справі №904/7022/20(804/1750/14), правової позиції Верховного Суду у справі №320/12137/20 щодо необхідності розгляду справи №904/7022/20(804/1750/14) в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи викладене, з огляду на предмет спору та зміст спірних правовідносин, господарський суд дійшов висновку, що даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим господарський суд закриває провадження у справі №904/7022/20(804/1750/14) згідно пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України.

Разом з тим, господарський суд зазначає, що Третім апеляційним адміністративним судом в постанові від 13.04.2022 року по справі № 280/3743/20 викладено правову позицію суду апеляційної інстанції в частині визначення суду, до юрисдикції якого належить розгляд справи, провадження в якій закрито, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Із аналізу вищенаведеного випливає те, що із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією позивач має право звернутись до суду, який прийняв відповідне рішення про закриття провадження у справі, незалежно від того суд якої інстанції приймав рішення про закриття провадження у справі.

При цьому, положеннями частини 4 статті 278 ГПК України визначено, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

За змістом частин першої та десятої статті 11 ГПК України верховенство права та джерела права, що застосовуються судом суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

За викладених обставин, господарський суд дійшов висновку про необхідність направлення справи №904/7022/20(804/1750/14) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для розгляд спору по суті в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 234-235, 231 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №904/7022/20(804/1750/14) за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" (49068, м.Дніпро, вул.Маяковського, 31, ідентифікаційний номер юридичної особи 05393122) до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (49600, м.Дніпро, вул.Сімферопольська, буд.17-а, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Справу №904/7022/20(804/1750/14) за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" (49068, м.Дніпро, вул.Маяковського, 31, ідентифікаційний номер юридичної особи 05393122) до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (49600, м.Дніпро, вул.Сімферопольська, буд.17-а, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили 20.06.2023.

Повний текст ухвали складено 26.06.2023.

Суддя А.В. Суховаров