ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2023 р. Справа№ 911/533/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Станіка С.Р.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 16.05.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі №911/533/22 (суддя Подоляк Ю.В., повний текст рішення складено та підписано 12.01.2023)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина"

про стягнення 342 688,50 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» про стягнення 342688,50 грн штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю від 30.08.2019 № 35.1-14/3-57 щодо поставки товару у строк визначений договором в повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.12.2022 відмовлено в позові Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» про стягнення 342 688,50 грн штрафу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача (постачальника) передбаченої п. 8.6 договору відповідальності у вигляді штрафу за відмову від поставки товару, виходячи з недоведеності позивачем того, що відповідачем допущено порушення зобов`язання за договором про закупівлю від 30.08.2019 № 35.1-14/3-57 з поставки товару в повному обсязі згідно заявки від 22.12.2022 № 50-22/2-90 та того, що вказане зобов`язання виникло у відповідача під час дії договору.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» суму штрафу у розмірі 342 688,50 грн.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції було ухвалено оскаржуване рішення внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- заявка на поставку товару була відправлена позивачем 22.12.2020 та доставлена на електронну адресу відповідача, що підтверджується роздруківкою детального відстеження повідомлень з серверу аеропорту;

- на переконання позивача, обставини щодо часткової поставки відповідачем товару згідно заявки підтверджують наявність невиконаного відповідачем зобов`язання та порушення ним умов договору, що є підставою для стягнення штрафу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - ОСОБА_1., суддів: Гаврилюк О.М., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі №911/533/22 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/533/22.

09.02.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/533/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі №911/533/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на 21.03.2023.

06.03.2023 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, яку просив суд залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, зазначаючи наступне:

- відповідачем не отримувалась заявка №50-22/2/90 від 22.12.2020 в межах строку дії договору, а позивачем іншого не доведено, що відповідно виключає відповідальність відповідача;

- судом обґрунтовано не застосовано строки позовної давності, оскільки не встановлено порушення прав позивача, однак обставини, про які зазначив позивач в апеляційній скарзі, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки їх наявність не перешкоджала своєчасному зверненню з позовною заявою.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/295/23 від 29.03.2023, у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2023 у справі №911/533/22 апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі №911/533/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 16.05.2023.

У судове засідання 16.05.2023 з`явилися представники учасників справи, надали свої пояснення.

Представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги з урахуванням поданого під час апеляційного провадження відзиву на апеляційну скаргу та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між сторонами у справі було укладено договір про закупівлю від 30.08.2019 № 35.1-14/3-57 (далі - договір), відповідно до умов якого відповідач - постачальник зобов`язався поставити позивачу - замовникові товар, зазначений в п. 1.2 та п. 1.3 договору та відповідно до специфікації, що наведена в додатку № 1 до договору (далі - специфікація договору), а замовник прийняти та оплатити такий товар відповідно до умов договору. Кількість, технічні характеристики та ціну товару зазначено в специфікації договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.1 договору найменування товару: Шипи для транспортних засобів великої та малої тоннажності, далі також - товар. Згідно національного класифікатора України ДК 021:2015-34350000-5 Шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності (п. 1.3 договору).

Згідно з п. 3.1 договору сума, визначена у договорі (ціна договору), не може бути більше за 1370754 грн. включаючи ПДВ 20% - 228459 грн.

Пунктом 5.1 договору строк поставки товару - 45 (сорок п`ять) календарних днів з дати отримання письмової заявки постачальником від замовника. Датою поставки товару за договором вважається дата підписання сторонами видаткової накладної на поставлений товар.

Згідно з пунктом 5.3 договору порядок поставки товару: 5.3.1 товар поставляється (повністю або поетапно, окремими партіями) згідно з письмовими заявками замовника з зазначенням необхідних найменувань та кількості товару в межах специфікації договору. 5.3.2 Письмова заявка направляється замовником на електронну адресу постачальника , з подальшим направленням цінним листом з описом вкладення та повідомленням на поштову адресу постачальника: 08301, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, буд. 100А. 5.3.3 Постачальник зобов`язаний підтвердити отримання письмової заявки від Замовника. Підтвердженням отримання письмової заявки постачальником від замовника може бути оригінальний підпис уповноваженої особи постачальника на заявці, обмін листами між сторонами договору, поштове повідомлення з підписом уповноваженої особи постачальника. Уповноваженою особою постачальника є директор Уперенко Олексій Сергійович або особа, якій надано довіреність на отримання письмових заявок.

Відповідно до п. 8.6 договору за відмову від поставки товару частково або повністю, постачальник зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 25% від ціни договору.

Договір набирає чинності з дати його укладення сторонами та діє до 31.12.2020. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними (п. 12.1 договору).

Додатком № 1 до договору сторони погодили специфікацію договору - найменування товару, одиницю вимір, кількість, ціну за одиницю без ПДВ, суму ПДВ.

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» листом від 22.12.2022 № 50-22/2-90 звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» та просило відповідача поставити товар відповідно до наведеної в листі специфікації. Вказаний лист отримано уповноваженою особою відповідача - директором ТОВ «Дніпрошина» Уперенко О.С. 11.01.2021, про що свідчить його підпис на вказаному листі, який засвідчений печаткою товариства.

Факт отримання заявки на поставку товару від 22.12.2022 № 50-22/2-90 відповідач підтверджує в своєму листі від 05.01.2021 вих. № 5, у якому зазначив, що розглянувши заявку від 22.12.2022 № 50-22/2-90, отриману від Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» повідомляє аеропорт про те, що деякі позиції вказані в специфікації не можуть бути поставлені, оскільки їхній виробник не підтвердив їх наявність та можливість постачання відповідного товару ТОВ «Дніпрошина», а тому відповідач пропонував позивачу альтернативний товар на заміну деяких з позицій з специфікації та відповідно у зв`язку з чим внести відповідні зміни в додаток № 1 до договору та укласти відповідну додаткову угоду до договору.

У відповідь на лист відповідача від 05.01.2021 № 5, позивач листом від 12.01.2021 № 35.1-22-4 повідомив про те, що оскільки строк дії договору від 30.08.2019 № 35.1-14/3-57 закінчився 31.12.2020, відсутні юридичні підстави для внесення будь-яких змін до договору.

На підставі видаткових накладних від 12.01.2021 № 4 на суму 289410 грн., від 21.01.2021 № 15 на суму 13200 грн. відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 302610 грн.

Оскільки товар вказаний в заявці від 22.12.2020 № 50-22/2-90 був поставлений частково, позивач листом від 11.10.2021 № 03-22-166 звернувся до відповідача щодо нарахування штрафу на підставі п. 8.6 договору та до листа додав рахунок-фактуру від 11.10.2021 № 12/41 на сплату штрафу. Надіслання вказаної кореспонденції на адресу відповідача підтверджується описом вкладення до цінного листа. Завірені копії перелічених документів залучені до матеріалів справи.

Враховуючи, що відповідач рахунок-фактуру від 11.10.2021 № 12/41 про нарахування штрафу не оплатив, позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 31.12.2021 № 35-28/5-286, в якій вимагав відповідача перерахувати на користь аеропорту нараховану суму штрафу в розмірі 342688,50 грн. Надіслання вказаної кореспонденції на адресу відповідача підтверджується описом вкладення, накладною «Укрпошта» від 31.12.2021 № 76, фіскальним чеком «Укрпошта» від 31.12.2021.

Відповідач вказану претензію залишив без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим, позивач, стверджуючи про допущення відповідачем порушення своїх договірних зобов`язань з поставки товару в повному обсязі згідно заявки від 22.12.2022 № 50-22/2-90, звернувся з даним позовом та просить суд застосувати за вказане допущене відповідачем порушення відповідальність встановлену п. 8.6 договору у вигляді штрафу у розмірі 25% від ціни договору, розмір якого за розрахунком позивача складає заявлену до стягнення суму в розмірі 342688,50 грн.

У свою чергу відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилався на те, що звернувшись з даним позовом про стягнення з відповідача штрафу за відмову від поставки товару в повному обсязі, позивач не надає належного обґрунтування своїх вимог, оскільки зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів, не вбачається строку, з якого було порушено його право та настало невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Відповідач зазначає, що позивачем не доведено та не надано належних доказів наявності обставин, які б стали підставою для застосування заходів відповідальності до відповідача, а тому застосування до нього договірних санкцій, а саме визначеного п. 8.6 договору штрафу є неправомірним.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 669 Цивільного кодексу України унормовано, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

За змістом ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 631 Цивільного кодексу України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України).

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання (п. 29, 33-35 постанови Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору. Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За змістом статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

З умов укладеного між сторонами договору вбачається, що поставка товару постачальником здійснюється на підставі письмової заявки замовника з зазначенням необхідних найменувань та кількості товару в межах специфікації договору, яка (заявка) направляється замовником на визначену договором електронну адресу постачальника з подальшим направленням цінним листом з описом вкладення та повідомленням на поштову адресу постачальника. Отримання такої заявки постачальник зобов`язаний підтвердити.

Наведене свідчить про те, що сторони визначили певний порядок необхідних дій, що передує поставці товару.

Також в договорі сторонами визначено строк поставки товару - 45 (сорок п`ять) календарних днів з дати отримання письмової заявки постачальником від замовника та встановлено строк дії договору до 31.12.2020, положень щодо пролонгації дії договору його умови не містять.

Перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив, що заявку на поставку товару від 22.12.2022 № 50-22/2-90 було отримано уповноваженою особою відповідача та ним не заперечується у січні 2021 року, тобто після закінчення строку дії договору.

У зв`язку з вказаним, як правильно зазначив суд першої інстанції, оскільки згідно умов договору про закупівлю від 30.08.2019 № 35.1-14/3-57 обов`язок постачальника з поставки товару на виконання його умов виникає після отримання ним письмової заявки від замовника, отримання якої постачальник має підтвердити у визначений договором спосіб, а така заявка, як свідчать додані до матеріалів справи докази, отримана відповідачем після закінчення строку дії договору, то у даному випадку у відповідача відсутній обов`язок та зобов`язання за договором з поставки товару на його умовах.

Крім того, суд першої інстанції зауважив, що доказів, які б підтверджували, що відповідач отримав заявку на поставку товару в межах дії договору, позивач суду не надав.

Заперечуючи проти вказаного висновку суду першої інстанції, скаржник в поданій апеляційній скарзі зазначає про те, що заявка на поставку товару від 22.12.2020 № 50-22/2-90 була відправлена позивачем на електронну адресу відповідача, яка визначена сторонами в договорі 22.12.2020 о 13 год 20 хв 28 сек та доставлена на електронну адресу відповідача 22.12.2020 о 13 год 20 хв 30 сек, що за його твердженням підтверджується роздруківкою детального відстеження повідомлень з серверу аеропорту.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та врахувавши умови укладеного між сторонами договору, відхиляє наведені позивачем доводи щодо доставки заявки на поставку товару на електронну адресу відповідача 22.12.2020 з огляду на відсутність належних та допустимих доказів отримання відповідачем заявки саме 22.12.2020, зокрема, тих які перелічені в пп. 5.3.3 п. 5.3 договору - оригінальний підпис уповноваженої особи постачальника на заявці, обмін листами між сторонами договору, поштове повідомлення з підписом уповноваженої особи постачальника - позивачем суду не надано.

За викладених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що в даному випадку отримання заявки на поставку товару від 22.12.2022 № 50-22/2-90 після закінчення строку дії договору та здійснення відповідачем поставки товару на підставі видаткових накладних від 12.01.2021 № 4 на суму 289410 грн., від 21.01.2021 № 15 на суму 13200 грн., свідчить про те, що така поставка товару є позадоговірною, позаяк у відповідача на час отримання такої заявки був відсутній обов`язок та відсутнє невиконане зобов`язання за договором про закупівлю від 30.08.2019 № 35.1-14/3-57. Доказів протилежного суду не надано.

Посилання у вказаних накладних на договір про закупівлю від 30.08.2019 № 35.1-14/3-57 судом вирішенні даного спору відхиляється, оскільки посилання на договір у видаткових накладних не спростовує встановлених вище судом обставин, більше того - таке посилання не свідчить про пролонгацію договору про закупівлю від 30.08.2019 № 35.1-14/3-57 та відповідно продовження дій його умов.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведення позивачем належними та допустимими доказами, що відповідачем допущено порушення зобов`язання за договором про закупівлю від 30.08.2019 № 35.1-14/3-57 з поставки товару в повному обсязі згідно заявки від 22.12.2022 № 50-22/2-90. Також не доведено, що вказане зобов`язання виникло у відповідача під час дії договору і воно не виконано відповідачем в повному обсязі.

Наведене відповідно свідчить про відсутність підстав для застосування до відповідача - постачальника передбаченої п. 8.6 договору відповідальності у вигляді штрафу за відмову від поставки товару.

Підсумовуючи викладене, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача 342688,50 грн штрафу, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, судом враховано доводи сторін щодо строку позовної давності стосовно заявлених позовних вимог, однак з огляду на висновки суду про недоведеність позивачем існування самого суб`єктивного права, яке би підлягало захисту судом, колегія суддів наголошує, що підстави для застосування правил про позовну давність відсутні.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених в мотивувальній частині, судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником у поданій апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі №911/533/22.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі №911/533/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі №911/533/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі №911/533/22 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 911/533/22 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.06.2023.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.Р. Станік

М.Л. Яковлєв