ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2023 р. м. Львів Справа №907/619/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді І.Б. Малех

суддів В.М. Гриців

О.В. Зварич

секретар судового засідання Залуцький Д.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги:

- Фізичної особи підприємця Михалчича Володимира Володимировича, б/н від 04.01.2023(вх. № апеляційного суду 01-05/96/22 від 09.01.2023)

- ОСОБА_1 , б/н від 24.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-05/906/23 від 27.03.2023)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 01 грудня 2022 року (суддя Пригара Л.І., повний текст ухвали складено та підписано 21.12.2022, м. Ужгород)

у справі №907/619/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатм`ясопромсервіс, м. Ужгород Закарпатської області

з участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, м. Київ

до відповідача Фізичної особи-підприємця Михалчича Володимира Володимировича, с. Кричово, Тячівського району, Закарпатської області

з участю у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова Олександра Вікторовича, м. Ужгород, Закарпатської області; Товариства з обмеженою відповідальністю Месарі, м. Миколаїв, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області, Товариства з обмеженою відповідальністю Елізіон Груп, м. Київ, ОСОБА_2 , смт. Великий Бичків, Рахівського району Закарпатської області; ОСОБА_3 , м. Ужгород, Закарпатської області

про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння (з урахуванням заяви про зміну предмета позову)

за участю представників учасників процесу:

від позивача: Борсенко О.В. адвокат (ордер серія АО №1079412 від 25.01.2023);

від відповідача: Митровка Я.В. адвокат (ордер серія АО №1077670 від 04.01.2023);

від третьої особи Стойки Х.І: Греца Я.В. адвокат (ордер серія АО №1083480 від 07.03.2023);

від третьої особи ОСОБА_4 : Митровка Я.В. адвокат (ордер серія АО №1089705 від 23.05.2023);

решта учасників процесу: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

09.09.2020 на розгляд Господарського суду Закарпатської області від ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» поступила позовна заява до відповідачів приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова О.В., ТОВ «Месарі» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області в особі структурного підрозділу Відділу в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадасту у Закарпатській області про припинення та визнання права власності, скасування рішень.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2020 відкрито провадження у справі №907/619/20 за вищевказаною позовною заявою в порядку загального позовного провадження та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача 2 Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області; підготовче засідання призначено на 24.12.2020.

Ухвалами суду першої інстанції від 24.12.2020, 02.02.2021, 23.02.2021, 24.03.2021, 29.04.2021, 18.05.2021, 29.06.2021, 26.08.2021, 17.09.2021, 04.10.2021, 20.10.2021, 26.11.2021, 14.12.2021, 24.01.2022, 10.02.2022, 01.03.2022, 12.05.2022, 30.05.2022, 15.06.2022, 04.08.2022, 21.09.2022 та 10.10.2022 підготовчі засідання у справі відкладалися з підстав, наведених в ухвалах суду.

Ухвалою суду від 23.02.2021 до участі у справі в якості співвідповідачів залучено Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород, змінивши його процесуальний статус у даній справі із третьої особи на відповідача 3, та ОСОБА_5 , с. Кричово Тячівського району Закарпатської області, присвоївши йому статус відповідача 4 (Т-2, а.с.10-17).

В подальшому, ухвалою суду від 04.08.2022 серед інших третіх осіб, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 4 також ОСОБА_6 (Т-4, а.с.186-193). В подальшому, як встановлено судом, таким змінено ім`я, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 04.09.2021 на ОСОБА_4 (Т-4, а.с.217).

Ухвалою суду від 12.05.2022 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача 4 про закриття провадження в даній справі, в частині позовних вимог до відповідача 4 ОСОБА_5 (Т-4, а.с.93-100).

30.05.2022 позивачем подано заяву про зміну предмету позову (вх. № місцевого суду 02.3.1-02/2670/22 від 30.05.2022 (Т-4, а.с.111-112)), згідно якої керуючись ч.3 ст. 46 ГПК України просить витребувати від Фізичної особи підприємця Михалчича Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» (вул. Грушевського, 2, м. Ужгород, 88000, код ЄДРЮОФОПГФ 05518960) нерухоме майно, а саме:

- земельну ділянку площею 0,8743 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, №2 га, з кадастровим номером :21:001:0490, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101;

- земельну ділянку площею 0,8744 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, №2 га, з кадастровим номером :21:001:0491, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101;

- земельну ділянку площею 0,8638 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, №2 га, з кадастровим номером :21:001:0492, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101;

- земельну ділянку площею 0,8639 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, №2 га, з кадастровим номером :21:001:0493, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101.

Позовні вимоги, з врахуванням уточнень, мотивовано тим, що реєстраційні дії, щодо спірного нерухомого майна проводились у відповідності до неіснуючого рішення суду та підробленої довідки підприємства технічної інвентаризації, які вважає, нікчемними , з огляду на що не могли бути підставою для вчинення реєстраційних дій. Вказує, що дані обставини були встановлені та констатовані рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №826/17212/16, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення. Наведеним рішенням адміністративного суду, зокрема, були визнані протиправними та скасовані рішення і записи, які булим вчинені державними реєстраторами, щодо земельних ділянок та нерухомого майна , розмішеного на таких ділянках.

Також, позивач зазначає, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :21:001:0350 та :21:001:0351, були арештовані на підставі ухвали Господарського суду Закарпатської області у справі №907/669/16 від 28.10.2016, котра була виконана міським відділом ДВС Ужгородського ГТУЮ у Закарпатській області 04.11.2016, про що внесено записи в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстр прав власності на нерухоме майно за №72568989 та №72569570, і як стверджує позивач, накладений арешт, згідно із повідомленням органу ДВС останнім не знімався. В подальшому ТОВ «Месарі» здійснило розподіл спірних ділянок загальною площею 3,4764 га., внаслідок чого утворилось 4 земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами на які проведено реєстрацію речових прав на такі ділянки. Відтак, позивач вважає, що всі рішення, щодо поділу та реєстрації речових прав на спірні земельні ділянки є неправомірними та похідними від попередніх рішень і записів, які були скасовані в судовому порядку.

Надалі, як вказує позивач, за результатами електронного аукціону придбав у ПАТ «Дельта Банк» вищевказане нерухоме майно та майнові права на земельні ділянки з кадастровими номерами :21:001:0350 та :21:001:0351 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 05.02.2020 та посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за №301 та №302, внаслідок чого став правонаступником банку, щодо всіх прав на зазначене у договорах нерухоме майно.

Отже, відповідно до цього позивач стверджує, що порушені його права із приводу набуття нерухомого майна та земельних ділянок, на яких таке розміщено, підлягають захисту шляхом визнання незаконними та скасування всіх рішень, щодо поділу та державної реєстрації речових прав на такі земельні ділянки, а також визнання за позивачем права власності на вказані земельні ділянки.

Заявою про зміну предмета позову, б/н від 27.05.2022, представник позивача, із покликанням на те, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із захистом позивачем своїх прав та охоронюваних інтересів, набутих на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна та майнових прав, укладених 05.02.2020, просить витребувати від Фізичної особи-підприємця Михалчича Володимира Володимировича нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме, земельну ділянку площею 0,8743 га, з кадастровим номером :21:001:0490, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101; земельну ділянку площею 0,8744 га, з кадастровим номером :21:001:0491, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101; земельну ділянку площею 0,8638 га, з кадастровим номером :21:001:0492, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101; земельну ділянку площею 0,8639 га, з кадастровим номером :21:001:0493, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101.

В свою чергу, представник відповідача у відзиві вказав на те, що ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» не наведено норми матеріального права в обґрунтування підстав позову, а також обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки на спірні правовідносини поширюються гарантії, передбачені ст. 388 Цивільного кодексу України, котрі діють, щодо відповідача як добросовісного набувача спірних земельних ділянок. Покликаючись на те, що відповідач у даній справі є фізичною особою, яка не перебуває в господарських відносинах із позивачем та не є фізичною особою-підприємцем, представник відповідача наголошує, що вказаний спір не підвідомчий господарському суду. Також зазначає про те, що позивач, укладаючи 05.02.2020 з ПАТ «Дельта Банк» договори купівлі-продажу майнових прав, знав про можливе порушення прав останнього відповідачем у справі, як учасник справи №907/669/16, що розглядається Господарським судом Закарпатської області, до якої відповідача було залучено ухвалою суду від 20.07.2017 року в якості третьої особи. Водночас за твердженням представника відповідача, позов у даній справі було пред`явлено лише 09.09.2020, тобто більше, а ніж через 3 роки після того, як ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» дізналося про особу, яка ймовірно порушила його право власності на спірні земельні ділянки, що, у свою чергу, є підставою для застосування наслідків спливу позовної давності в межах наявних спірних правовідносин.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.05.2022 прийнято до розгляду та задоволено заяву представника позивача про зміну предмета позову б/н від 27.05.2022 (вх. №02.3.1-02/2670/22 від 30.05.2022).

В подальшому, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 04.08.2022 до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», м. Київ та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача 4 Товариство з обмеженою відповідальністю «Елізіон Груп», м. Київ, ОСОБА_2 , смт. Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області, ОСОБА_6 , м. Ужгород Закарпатської області (Т-4, а.с.186-193).

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10 жовтня 2022 року (Т-5, а.с.97-104) замінено відповідача 4 ОСОБА_5 на належного відповідача ФОП Михалчича В.В., АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ); виключено зі складу відповідачів Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова О.В., просп. Свободи, буд. 2/65, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, якого залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача; виключено зі складу відповідачів ТОВ «Месарі» , вул. Інженерна, буд. 18, м. Миколаїв, 54001 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 40790181), яке залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача; виключено зі складу відповідачів Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000 (код ЄДРЮОФОПта ГФ 39766716), яке залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача; відкладено підготовче засідання на 03.11.2022.

03.11.2022 Господарським судом Закарпатської області закрито підготовче провадження у справі №907/619/20 та призначено справу №907/619/20 до судового розгляду по суті на 01.12.2022 (Т-5, а.с.154-158).

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 01.12.2022 у справі №907/619/20 позовні вимоги задоволено повністю; вирішено витребувати від Фізичної особи-підприємця Михалчича Володимира Володимировича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатм`ясопромсервіс» нерухоме майно, а саме: - земельну ділянку площею 0,8743 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, буд. 2, з кадастровим номером :21:001:0490, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101; - земельну ділянку площею 0,8744 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, буд. 2, з кадастровим номером :21:001:0491, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101; - земельну ділянку площею 0,8638 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, буд. 2, з кадастровим номером :21:001:0492, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101; - земельну ділянку площею 0,8639 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, буд. 2, з кадастровим номером :21:001:0493, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101; стягнуто з Фізичної особи - підприємця Михалчича Володимира Володимировича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатм`ясопромсервіс» суму в розмірі 83 360,60 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Дане рішення мотивоване тим, що під час розгляду справи судом встановлено, що спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею, на підставі неіснуючих судових рішень, жодних правочинів, щодо розпорядження належним йому нерухомим майном останній не вчиняв, позивач набув право власності на спірне нерухоме майно в порядку, встановленому законом, а відповідач є неправомірним володільцем такого майна, а відтак зроблено висновок про наявність підстав для витребування спірного майна з володіння відповідача.

Щодо строків позовної давності, які просив застосувати відповідач, то судом з посиланням на постанову КМ України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами КМ України) вказано, що такі не знайшли свого підтвердження та відхилені судом як необґрунтовані.

Відповідач - ФОП Михалчич В.В., не погодившись з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу , в якій посилається на те, що таке прийнято з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме:

- скаржник вважає, що суд першої інстанції порушив норми ГПК України, що визначають порядок зміни підстав або предмету позову, у зв`язку з чим безпідставно задовольнив позовні вимоги за одночасної зміни, як підстави, так і предмету позову; вказує, що позовна заява на момент пред`явлення не обґрунтовувалась підставами, притаманними для віндикаційного позову, не містила віндикаційної вимоги та не була заявлена до апелянта, як особи, у володінні якої знаходяться спірні земельні ділянки;

- судом дано невірну оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, щодо наявності чи відсутності на спірних земельних ділянках, на момент укладення позивачем договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.02.2020 відповідних об`єктів нерухомого майна, а саме будівель загальною площею 14193,5 кв. м. за адресою АДРЕСА_2 . Необґрунтовано відхилено доказ відповідача висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи №553/04-22 від 10.05.2022, адже у ньому зроблено висновок, що будівель і споруд, які б відповідали таким, які зазначені у договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 05.02.2020 на спірних земельних ділянках немає; не надано оцінку іншим доказам відсутності нерухомого майна на спірних земельних ділянках на момент придбання їх ОСОБА_2 , ще 18.11.2016, а саме відповідних договорів купівлі-продажу земельних ділянок та договору іпотеки; не надано оцінки тій обставині, що у договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 05.02.2020 лише декларативно стверджується, що нерухоме майно нібито знаходиться на земельних ділянках з кадастровими номерами :21:001:0490, :21:001:0491, :21:001:0492, :21:001:0493, що є предметом спору, однак, не зазначається яке саме нерухоме майно знаходиться на кожній із цих земельних ділянок;

- скаржник, також вважає необґрунтованим висновок про те, що відповідач є недобросовісним набувачем спірного майна, вказуючи на те, що він не знав і не міг знати, що особи, які попередньо продавали спірне майно (ТОВ «Месарі, ТОВ «Елізіон Груп») не мали права його відчужувати. Незаконні операції із вибуття майна від ПАТ «Дельта Банк» відбулися до того моменту, як його придбала ОСОБА_2 , адже вона придбала новосформовані земельні ділянки, які були утворені, шляхом поділу ТОВ «Месарі»;

- судом першої інстанції, на думку скаржника, безпідставно не було закрито провадження у справі за клопотанням відповідача у зв`язку із непідвідомчістю спору господарському суду; поряд з цим вказує, що після заміни позивачем відповідача з фізичної особи на фізичну особу підприємця, з метою зміни підвідомчості справи господарському суду, суд першої інстанції, безпідставно задовольнив позовні вимоги, дійшовши до необґрунтованих висновків про те, що відповідач у спірних правовідносинах діяв, як суб`єкт господарювання.

Відповідно до цього, просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.12.2022 у справі №907/619/20 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю. Повідомляє, що орієнтовний розмір судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції складає суму судового збору у розмірі 125 040,90 грн. та суму витрат на професійну правничу допомогу адвоката з розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 40 000,00 грн. Докази витрат на професійну правничу допомогу адвоката з розгляду справи у суді апеляційної інстанції будуть подані у строки , визначені ч.8 ст. 129 ГПК України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу, б/н від 24.01.2023 підтримує доводи апеляційної скарги по суті з тих самих підстав, що і описує відповідач (скаржник) в апеляційній скарзі. Вказує, що позивач не може звертатися з віндикаційним позовом про витребування спірних земельних ділянок, оскільки земельні ділянки у його володінні не перебували, віндикація у даному випадку не може призвести до відновлення становища, яке існувало до порушення. Просить врахувати те, що спірні земельні ділянки у володінні позивача не перебували і з його володіння не вибували, титулом власника до моменту їх вибуття позивач не володів, пред`явленим позовом у даній справі не може бути досягнута сформульована цивільним законодавством і закріплена у правових позиціях Верховного Суду мета віндикаційного позову відновлення становища, що існувало до його порушення, повернення позивачу майна, якого він був незаконно позбавлений.

Наголошує, також третя особа і на тому, що ні вона, ні третя особа Михалчич ( ОСОБА_4 ), ні відповідача ОСОБА_5 , не причетні до незаконних дій, щодо вибуття спірних земельних ділянок від позивача і про такі не були обізнані. При придбанні земельних ділянок від ТОВ «Месарі», третя особа ОСОБА_2 покладалася на відомості державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за яким право власності було зареєстровано за продавцем, при чому будь-які зареєстровані обтяження чи обмеження у реєстрі були відсутні. Ні позивач, ні суд першої інстанції, не стверджували, що відповідачу чи третій особі ОСОБА_2 було або могло бути відомо про обставини незаконності вибуття майна з володіння АТ «Дельта Банку», що свідчить про їх добросовісність.

Звертає увагу, третя особа також на те, що оцінюючи вірогідність наданих сторонами доказів, зокрема висновку експерта судової будівельної експертизи від 10.05.2022, суд першої інстанції не врахував, наскільки може бути вірогідним зроблене припущення, що станом на лютий 2020 (дату укладення позивачем договору купівлі-продажу) на спірних земельних ділянках існували 25 об`єктів нерухомого майна загальною площею 14 193,5 кв. м., враховуючи, що вже за два роки і два місяці (квітень 2022 року, коли експерт проводив огляд земельних ділянок) вони зникли, припинили існування ,як об`єкти матеріального світу, оскільки експерт встановив їх відсутність. Це при тому, що позивач не надав, ні доказів існування придбаних ним будівель і споруд станом на лютий 2020 року, ні доказів їх руйнування (знищення) в період з лютого 2020 року по квітень 2022 року.

Вказує, що аналізуючи наявний у матеріалах справи висновок експерта від 10.05.2022, його зміст і сформульовані за результатами дослідження висновки чітко підтверджується, що по-перше, на спірних земельних ділянках не розташовується жоден із об`єктів нерухомого майна, які були придбані позивачем за договором купівлі-продажу від 05.02.2020, а по-друге жоден із восьми виявлених на спірних на спірних земельних ділянках об`єктів за своєю площею та функціональним призначенням не відповідає об`єктам нерухомого майна, які придбав позивач.

Також вважає, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, а саме допустив одночасну зміну підстав і предмету позову.

Щодо будівель на спірних земельних ділянках, то третя особа вказує, що у звіті зазначено, що всі будівлі комплексу списані у 2012 році, на що надано відповідні акти на списання основних засобів. Ці обставини підтверджуються також, як вказує останній звітами про експертну грошову оцінку земельних ділянок несільськогосподарського призначення кадастрові номери :21:001:0350 та :21:001:0351, де на стор. 27 відображено, що на земельних ділянках відсутні будівлі та споруди, у відповідній графі, щодо площі таких будівель зазначено прочерк. А тому посилаючись на положенням ст. 349 Цивільного кодексу України вказує, що право власності припиняється у разі знищення майна в редакції з жовтня 2019 року, тому з моменту внесення змін до законодавства право власності на будівлі, які колись були розміщені на АДРЕСА_2 припинилось. Тому вважає, що такі об`єкти не могли бути продані у 2020 році, тому що їх фізично не існувало, відповідно, позивач не міг набути права власності, ні на будівлі і споруди, ні тим більше на спірні земельні ділянки. Дане на думку третьої особи свідчить про те, що позивач у даній справі діяв недобросовісно, бо приховав вказану інформацію під час розгляду справи у суді першої інстанції. Вказує, що ОСОБА_2 дізналася про такі докази лише 23.01.2023, а відтак просить долучити їх до матеріалів справи та надати їм оцінку для прийняття справедливого та обґрунтованого судового рішення.

До відзиву долучено копію клопотання про ознайомлення із матеріалами справи №308/268/16-ц ; копію актів на списання основних засобів; копію звіту про оцінку комплексу будівель і споруд, розташованого за адресою вул. Грушевського, 2 у м. Ужгороді Закарпатської області; копію звіту про експерту грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення кадастровий номер :21:001:0350; копію звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення кадастровий номер :21:001:0351.

Просить, апеляційну скаргу ФОП Михалчича В.В. задоволити, скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.12.2022 у справі №907/619/20 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Повідомляє, що орієнтовний розмір судових витрат, які понесе і очікує понести у зв`язку з розглядом у суді апеляційної інстанції у розмірі 25000,00 грн.

Позивач ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс», у відзиві, б/н від 25.01.2023 (вх. № апеляційного суду 01-04/744/23 від 02.02.2023) заперечує доводи апеляційної скарги вказуючи на те, що він, як власник нерухомого майна та земельних ділянок, які знаходяться по вул. Грушевського, 2 в м. Ужгороді передав їх у власність ПАТ «Дельта Банку» на підставі договору іпотеки. Згодом вказане майно, на підставі підроблених документів було неправомірно зареєстровано за третіми особами. Підставами для такої реєстрації права власності за ТОВ «Месарі» стали рішення апеляційного суду Київської області від 19.05.2016 №357/4963/14, яке в дійсності судами не приймалось, а також довідка Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації №365/02-35 від 29.08.2016, якою підтверджувалось знищення нерухомого майна нежитлових будівель загальною площею 14193,5 кв.м., при тому, що таких довідок підприємство не видавало, а інвентаризаційних робіт, щодо нерухомого майна та спірних ділянок не виконувало. Надалі ТОВ «Елізіон Груп» відчужило за договором купівлі-продажу земельні ділянки під нерухомим майном ТОВ «Месарі». Внаслідок цього, було зареєстровано кримінальне провадження №0006882 за ознаками ч.4 ст. 358 КК України. Дані обставини встановлені рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/17212/16, яке набрало законної сили та є чинним. Вказаним рішенням всі реєстраційні дії та рішення, щодо перереєстрації права власності на нерухоме майно та земельні ділянки були визнані протиправними та скасовано рішення та записи державних реєстраторів. Позивач зазначає, що всі наступні реєстраційні дії та рішення, щодо нерухомого майна та спірних земельних ділянок є похідними від попередніх рішень, які вже скасовані в судовому порядку, вчинені на основі неіснуючого рішення суду, а тому є дефектними, не породжують правових наслідків та не можуть бути підставою для цілей державної реєстрації прав нерухоме майно. Відтак, вказує, що позивач детально визначив в підставах позову всі наступні рішення та записи, а також обтяження, які були вчинені, щодо будівель та спірних земельних ділянок. Крім того, зазначає, що на період вчинення наступних дій, щодо земельних ділянок, діяло публічне обтяження, накладене ухвалою Господарського суду Закарпатської області у справі №907/669/16 від 28.102016, яке судом не змінюється.

Як вказує позивач, скаржник 2 зауважує, що відповідач вказує, що суд надав перевагу договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.02.2020, на основі якого нібито і прийняв оскаржуване рішення. Дане спростовується змістом оскаржуваного рішення суду, з якого вбачається, що такі висновки судом зроблено за наслідками оцінки всіх обставин справи в сукупності, зокрема і тих, які вже були встановленні рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва, а також поземельними книгами, щодо спірних земельних ділянок, наявних у справі, договорів купівлі-продажу від 02.02.2020, відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в яких містяться записи, щодо реєстрації права власності позивача на будівлі, які знаходяться на спірних земельних ділянках. Судом першої інстанції встановлено, що до передачі у власність будівель та земельних ділянок, на яких такі будівлі знаходились, власником всього нерухомого майна був позивач. Надалі титульним власником такого майно стало ПрАТ «Дельта Банк».

Щодо висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №553/04-22 від 10.05.2022, то вказує, що судом першої інстанції правильно було встановлено те що такий висновок встановлює наявність нерухомого майна на спірних земельних ділянках, однак без належних обґрунтувань, експерт вказує на незадовільний стан такого майна, або неповну відповідність його характеристик тим будівлям, які позивач придбав у банку за нотаріально посвідченим договором. При цьому, з такого висновку вбачається, що експерт проводив огляд ділянки без повідомлення інших учасників справи, які мали бути повідомленими про проведення експертизи, щоб мати можливість реалізувати свої права як учасника даного спору. Проводився тільки поверхневий огляд таких ділянок, в результаті якого основна частина майна або не оглянута , або кваліфікована, як знищене через ніби то неналежний стан такого майна, на чому вірно наголошено судом першої інстанції в рішенні.

Також, позивач звертає увагу на те, що судом першої інстанції було встановлено, що ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.10.2016 у справі №907/669/16 було вжито заходів забезпечення позову та до набрання рішенням законної сили накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :21:001:0351 площею 1,7277 га, та земельну ділянку з кадастровим номером :21:001:0350 площею 1,7487 га., які були зареєстровані за ТОВ «Месарі». За таких обставин, як вказує позивач, в будь-якому разі правочини, укладені ОСОБА_2 з ТОВ «Месарі» 18.11.2016 під час дії арешту є нікчемними та такими, що порушують публічний порядок (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №404/6619/17). ТОВ «Месарі», як учасник справи №907/669/16 достеменно було обізнано з накладенням арешту на спірні земельні ділянки, згідно ухвали господарського суду від 28.10.2016, оскільки було учасником даної справи.

Також, позивач зауважує, що відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження того, що спірні земельні ділянки станом на 06.02.2020 були вільними від нерухомого майна, право власності на яке набув позивач за наслідками електронних торгів, а проведення їх огляду через понад два роки судовим експертом не може бути таким доказом.

Щодо клопотання про закриття провадження у справі, яке подано в суді першої інстанції, то позивач вказує, що на час звернення позивача з даним позовом до суду, відповідач був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, до якого внесено запис 0011713 від 25.05.2017. Щодо правового режиму даних ділянок, вказує, що правовий режим таких земельних ділянок передбачає їх використання виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб фізичної особи. Також, вказує, що судом враховано те, що в зв`язку з реєстрацією його фізичною особою-підприємцем, 25.05.2017 набув статусу суб`єкта господарювання та повної цивільної дієздатності відповідно до ч.3 ст. 35 Цивільного кодексу України. Отже, враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірні правовідносини виникли, щодо нерухомого майна, призначеного для використання в господарській діяльності, а позивач та відповідач є учасником таких правовідносин як суб`єкти господарювання, а отже даний спір, щодо такого нерухомого майна підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

06.03.2023 через систему електронний суд від позивача поступило заперечення (вх. № апеляційного суду 01-04/1515/23 від 06.03.2023) проти клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , щодо долучення додаткових доказів, яке викладено у відзиві, з вказанням того, що таке подано з порушенням порядку встановленого процесуальним законом, без наявності виняткових обставин, передбачених ч.3 ст. 269 ГПК України. Вказує, що ОСОБА_2 була залучена до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на підставі ухвали суду першої інстанції від 04.08.2022, а підготовче провадження закрито ухвалою суду від 03.11.2022 та призначено до розгляд спору по суті тільки на 01.12.2022. Відтак в ОСОБА_2 не існувало жодних перешкод та причин, які унеможливлювали надання таких доказів суду першої інстанції протягом 20 днів наданих судом першої інстанції, а тим більше ніж 90 днів підготовчого провадження у даній справі. Наголошує на тому, що мова йде не про докази, яких не існувало на час розгляду даної справи місцевим судом, а такі докази існували впродовж всього часу розгляду даної справи місцевим судом. Відтак з посилання по судову практику Верховного Суду викладену в постановах від 14.02.2023 у справі №910/7035/20, від 17.01.2023 у справі №904/8459/21, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17 та від 16.07.2020 у справі №908/2828/19 вказує, що недотримання встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції з використанням стороною відповідного процесуального права виключає вчинення судом апеляційної інстанції будь-яких процесуальних дій з даного приводу. Відповідно просить відхилити клопотання ОСОБА_2 про долучення доказів, які надані нею до апеляційного суду до відзиву на апеляційну скаргу 25.01.2023 та не надавати їм правової оцінки, як таким, що подані з недотриманням встановленого процесуальним законодавством порядку. Крім цього, зазначає, що такі не були надіслані позивачу та іншим учасникам у справі, а також на те, що такі не є належними та допустимими, не засвідчені у встановленому порядку. Крім цього вказує, що доводи третьої особи про те, що нібито спірні ділянки на момент їх придбання були вільними від будь-якого нерухомого майна вважає голослівними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Більше такого вказує, що крім спірних будівель та споруд на таких ділянках, такі були завжди і на даний час, огороджені цегляною та бетонною огорожею, яка є частиною та елементами окремих будівель та не може бути не помітною для будь-якої людини, яка перебуває в полі зору спірних ділянок. Тому висновки суду про те, що відповідач та третя особа не могли не бачити, що на спірних ділянках знаходиться нерухоме майно вважає обґрунтованими та вірними.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 (головуючий суддя Малех І.Б., судді - Гриців В.М., Зварич О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи підприємця Михалчича Володимира Володимировича, б/н від 04.01.2023(вх. № апеляційного суду 01-05/96/22 від 09.01.2023) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 01 грудня 2022 року у справі №907/619/20 та витребувано матеріали справи в Господарського суду Закарпатської області.

06.02.2023 в канцелярію суду поступили матеріали справи №907/619/20.

В подальшому, ухвалою суду від 07.02.2023 призначено розгляд справи №907/619/20 в судове засідання на 08.03.2023 на 10 год. 00 хв.

08.03.2023 за участю представників скаржника, позивача та третьої особи розгляд справи відкладено в судове засідання на 20.03.2023, з підстав наведених в ухвалі суду від 08.03.2023.

В судовому засіданні 20.03.2023 заслухавши пояснення представників скаржника, позивача та третьої особи розгляд справи, відкладено в судове засідання на 27.03.2023, з підстав наведених в такій.

22.03.2023 на електронну адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ОСОБА_2 поступило клопотання, б/н від 21.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-04/1999/23 від 22.03.2023, повторно вх. № апеляційного суду 01-04/1999/23 від 27.03.2023), де з посиланням на ч.1 ст. 43 ГПК України вказує, що ним з`ясовано було, що насправді позивач додав висновки експерта по земельній ділянці :21:001:0350 та :21:001:0351 не в повному обсязі, чим ввів в оману суд та учасників процесу у результаті чого приховав ту обставину, що вказані документи набагато більші за обсягом та змістом. Вказує, що третя особа Стойка Х.І., вже в ході розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції випадково, лише після ознайомлення її представників із матеріалами цивільної справи №308/268/16-ц, до якої вона залучена не була, дізналася про те, що насправді вказані висновки експертів складаються із більшої кількості сторінок. Водночас зауважує, що із змісту вказаних висновків експертів чітко випливає, що на земельних ділянках відсутні будь-які будівлі, тобто вважає, що позивач свідомо приховав повний текст вказаних доказів, які ним були долучені у суді першої інстанції та якими позивач обґрунтовував позовні вимоги. Отже, з метою всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення є необхідність у дослідженні повного змісту документів, поданих позивачем, як письмових доказів у суді першої інстанції. Відповідно до цього просить, долучити до матеріалів справи повний текст поданих позивачем висновків експерта по земельних ділянках :21:001:0350 та :21:001:0351 та просить дослідити їх в межах перевірки рішення суду першої інстанції.

22.03.2023 на електронну адресу суду від представника ФОП Михалчича В.В. (скаржника) поступили додаткові пояснення, б/н від 21.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-04/1998/23 від 22.03.2023), в яких такий вказує, що позивач у поданій ним позовній заяві не обґрунтував свої позовні вимоги тими обставинами, що він є власником спірних земельних ділянок та/або нерухоме майно, зазначене, як предмет укладеного ним договору купівлі-продажу від 05.02.2020 принаймні розташовувалось на спірних земельних ділянках. Вказує, що єдиною підставою, якою позивач обґрунтував наявність у нього прав на спірні земельні ділянки, за захистом яких він звернувся до суду, був договір купівлі майнових прав, щодо нерухомого майна, яке є відмінним від права власності від 05.02.2020. При цьому, звертає увагу на ту обставину, що суд першої інстанції у цій справі відхилив доводи позивача у частині обґрунтування позовних вимог, укладеним договором купівлі майнових прав, щодо нерухомого майна, яке є відмінним від права власності від 05.02.2020 (в даній частині як вказує такий не оскаржується і є законним). Зазначає, що договір купівлі майнових прав, щодо нерухомого майна, яке є відмінним від права власності від 05.2.2020, яким позивач обґрунтовує право звернення до суду за захистом своїх прав, не доводить наявність у позивача права власності на спірні земельні ділянки, а відтак й права на захист права власності у судовому порядку. В обґрунтування даного посилається на практику Верховного Суду викладену в постановах від 15.12.2021 у справі №904/3669/20, від 21.12.2021 у справі №910/4937/21, від 06.12.2021 у справі №904/3667/20, від 25.10.2022 у справі №914/2804/20, від 08.11.2022 у справі №904/4487/20, від 22.11.2022 у справі №910/20769/20.

23.03.2023 на електронну адресу суду від представника ФОП Михалчича В.В. (скаржника) поступило клопотання, б/н від 23.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-04/2058/23 від 23.03.2023, повторно 27.03.2023 вх. № апеляційного суду 01-04/2058/23 від 27.03.2023) про долучення доказів, з посиланням на ст. 269 ГПК України, де вказує, що ознайомившись із відзивом на апеляційну скаргу третьої особи та доданими до нього документами, звернувся до судового експерта, щодо проведення судової будівельно-технічної експертизи, з урахуванням документів наданих Стойкою Х.І. Відповідно проведено експертне дослідження і за результатами , такого сформовано експертний висновок №608/03-23 від 23.03.2023, де вказано, що об`єкти нерухомого майна ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс" будівлі загальною площею 14 193,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (інвентарний номер 308046), з вказанням відповідно переліку були зруйновані (ліквідовані) ще у березні травні 2012 року. Зазначає, що вказаний експертний висновок №608/03-23 від 23.03.2023 безпосередньо стосується фактів, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі та третя особа у відзиві на апеляційну скаргу. Даний висновок не міг бути поданий в суді першої інстанції, з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а саме: 1). дана експертиза проведена з урахуванням невідомих відповідачу відомостей та документів про які відповідачу стало відомо лише з відзиву на апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_2 ; 2). позивач в суді першої інстанції не заперечував доводи відповідача та третьої особи про те, що на спірних земельних ділянках відсутні його будівлі станом на дату придбання таких у 2016 році; 3). експертний висновок від 23.03.2023 №608/03-23 жодним чином не змінює позицію відповідача, щодо відсутності на спірній землі будівель, що були предметом договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.02.2020, а лише додатково свідчать про те, що такі будівлі були ліквідовані (знищені) ще до його укладення. З врахуванням наведеного, просить, долучити висновок експерта від 23.03.2023 №608/03-23 та врахувати його при розгляді справи.

27.03.2023 на електронну адресу суду від представника ФОП Михалчича В.В. (скаржника) поступили додаткові пояснення , б/н від 26.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-04/2101/23 від 27.03.2023, повторно 27.03.2023 вх. № апеляційного суду 01-04/2106/23) де вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано не закрив провадження у даній справі, виходячи з того, що відповідач набув спірну землю будучи у статусі фізичної особи підприємця, а також тією обставиною, що така, як за своїм призначенням, спірна земля має цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, то такі можуть використовуватися виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб фізичної особи через що нібито суб`єктом їх використання може бути особа суб`єкт господарювання. В спростування даного вказує, що ні статус особи як суб`єкта підприємницької діяльності, ні статус нерухомого майна, не є критерієм для визначення юрисдикції спору, в обґрунтування чого посилається на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 07.03.2023 у справі №904/587/22.

Вказує, що у спірних правовідносинах Михалчич В.В. діяв, як фізична особа, про що свідчать наступні докази, які наявні в матеріалах справи, а саме: 1). Відповідно до умов договору купівлі-продажу земельних ділянок , на підставі яких ОСОБА_5 набув право власності на спірні земельні ділянки, останній виступав саме, як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець; 2). у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень спірні земельні ділянки зареєстровані за Михалчичем В.В., як за фізичною особою, а не як за фізичною особою підприємцем; 3). доказів, які б свідчили про те, що такий використовує спірні земельні ділянки у господарській діяльності у матеріалах справи немає; 4). Михалчич В.В. не мав ніяких господарських відносин з позивачем.

Відповідно до цього, з посиланням на ст. ст. 231, 275, 278 ГПК України скаржник 1 просить апеляційну скаргу задоволити частково, скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.12.2022 у справі №907/619/20, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України, так як даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

27.03.2023 за участю представника позивача та третьої особи на стороні відповідача розгляд справи відкладено в судове засідання на 26.04.2023, з підстав наведених в такій.

21.04.2023 в канцелярію суду через систему електронний суд, від представника позивача, поступило заперечення проти клопотання третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , б/н від 21.04.2023 (вх. № апеляційного суду 01-04/2685/23 від 24.04.2023), щодо долучення до матеріалів справи висновків експертів по земельних ділянках :21:001:0350 та :21:001:0351 . Вказує, що доводи третьої особи, про те, що такі документи наявні в матеріалах справи, і не були подані позивачем в повному обсязі вважає голослівними, безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Вказані висновки експертів в повному обсязі в позивача на час звернення з позовом до суду були відсутніми; дані висновки датовані 2013 роком, а їх чинність складала тільки рік. Позивач зазначає, що ним було додано до позовної заяви лише звіт про ринкову вартість спірних земельних ділянок на дату їх виготовлення виключно з метою обрахунку судового збору, оскільки інших документально підтверджених відомостей про їх вартість в позивача не було. Вважає, що оскільки третя особа не зазначила, що в неї наявні оригінали таких документів, а позивач ставить під сумнів належність та достовірність таких документів, то такі документи не є доказами в розумінні процесуального закону та не можуть братись до уваги. Разом з тим, надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції (додані до відзиву на апеляційну скаргу ) без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції вважає порушенням вимог ст. ст. 80, 269 ГПК України.

Щодо додаткових пояснень відповідача у справі, поданих до апеляційного суду 22.03.2023, то вказує, що позивач звертався з позовною заявою до суду з тих підстав, що він, як власник нерухомого майна та земельних ділянок, які знаходяться по вул. Грушевського, 2 в м. Ужгороді передав їх у власність ПАТ «Дельта Банку» на підставі договору іпотеки. Тобто історично весь час власником, як земельних ділянок, так і всіх будівель та споруд , які на таких ділянках знаходились був позивач. Право власності на таке майно позивач передав в порядку погашення зобов`язань за договором іпотеки у власність ПАТ «Дельта Банку». Згодом вказане майно на підставі підроблених документів було неправомірно зареєстровано за третіми особами, що встановлено рішенням окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/17212/16, яке набрало законної сили та є чинним. Даним рішенням всі реєстраційні дії та рішення, щодо перереєстрації права власності на нерухоме майно та земельні ділянки були визнані протиправними та скасовано рішення та записи державних реєстраторів. Вказує, що зміст позовної заяви, з врахуванням всіх фактичних обставин, якими обґрунтовано заявлені позовні вимоги, а також долучених до позовної заяви доказів, на підтвердження таких обставин, свідчать про те, що позовні вимоги були пред`явлені позивачем, як власником будівель, набутих у встановленому порядку, а також прав на земельні ділянки, на яких такі будівлі знаходились, оплативши за їх придбання ринкову вартість на електронних торгах в розмірі 8 432 815,00 грн. і підстави позову визначено цілісно.

Також, заперечує, щодо клопотання відповідача ФОП Михалчича В.В. про долучення доказів, зареєстроване в апеляційному суді 23.03.2023 за №01-04/5028/23, яким такий просить долучити висновок експерта №608/03-23 від 23.03.2023, з посиланням на ч.3 ст. 269 ГПК України та із зазначенням, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, що в даній справі відсутнє.

Заперечує позивач також і пояснення відповідача від 27.03.2023 за №01-04/2101/23 де вказано про те, що відповідач просить апеляційну скаргу задоволити частково, а саме скасувати рішення першої інстанції, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України, так як даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Вказує, що таким поясненнями відповідач в порушення процесуального закону змінює апеляційну скаргу, наводячи доводи, які в ній не були викладені та уточнює прохальну частину. Зміна апеляційної скарги можлива тільки в межах строку на апеляційне оскарження рішення суду, з дотриманням вимог про надіслання таких усім учасникам справи з описом вкладення чого відповідач не дотримався. Також вказує на те, що не заслуговують на увагу і доводи відповідача про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин висновку Верховного Суду у справі №904/587/22 від 07.03.2023, оскільки такі не містять жодного висновку про використання чи невикористання їх учасниками земельних ділянок, які відносяться до земель промисловості.

Відповідно до вищевказаного, просить, в задоволенні клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про долучення копій висновків експертів по земельній ділянці :21:001:0350 та 21 10100000:21:001:0351, які не були подані до суду першої інстанції відмовити та не приймати такі докази до уваги; в задоволенні клопотання представника відповідача ФОП Михалчича В.В. про долучення висновку судового експерта №608/03-23 від 23.03.2023, який не був поданий до суду першої інстанції відмовити та не приймати такі докази до уваги; рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.12.2022 у справі №907/619/20 залишити без змін, апеляційну скаргу ФОП Михалчича В.В. - без задоволення.

26.04.2023 з підстав зазначених в ухвалі суду розгляд справи №907/619/20 відкладено в судове засідання на 10 травня 2023 року.

В процесі розгляду справи 27.03.2023 в канцелярію апеляційного суду наручно подано третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_7 апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.12.2022 у справі №907/619/20, в якій останній вказує на те, що таке прийнято з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме:

- судом необґрунтовано, не взято до уваги висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи від 10.05.2022 №553/04-22, яким встановлено, що на спірних земельних ділянках за адресою АДРЕСА_2 не розташовується нерухоме майно позивача, зокрема будівлі площею 14 193,5 кв. м. , які були предметом договору від 05.02.2020;

- щодо реєстрації права власності в реєстрі речових прав за позивачем, то з посиланням на правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 18.11.2020 у справі №04/5026/803/2012, від 17.01.219 у справі №708/254/18, від 26.06.2019 у справі №334/16303/15-ц, від 01.08.2019 у справі №915/406/18, від 25.09.2019 у справі №272/62/15-ц , від 25.03.2021 у справі №588/249/20 вказує, що наявності у матеріалах справи доказів про те, що нерухоме майно, яке було предметом договору купівлі-продажу від 05.02.2020 не знаходиться на спірних земельних ділянках, посилання позивача і суду першої інстанції виключно на факт державної реєстрації права власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вважає недостатнім і свідчить про необґрунтованість рішення;

- вказує також скаржник 2 і на те, що позивач не може звертатися з віндикаційним позовом про витребування спірних земельних ділянок , оскільки земельні ділянки у його володінні не перебувають отже, віндикація у даному випадку не може призвести до відновлення становища , яке існувало до порушення;

- звертає скаржник 2, також на ту обставину, що тодішній власник земельних ділянок АТ «Дельта Банк» протягом тривалого періоду не звертався з вимогами про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, що свідчить про те, що правовідносини , на підставі яких майно вибуло з володіння Банку і перебуває у володінні відповідача стали остаточними, а намагання позивача у цій справі , який титулом власника на момент вибуття майна не володів , змінити ці правовідносини несумісні з принципом правової визначеності.

- також, скаржник 2 вказує, що третя особа ОСОБА_2 придбала спірні земельні ділянки за відплатним договором, не знала і не могла знати, що ТОВ «Месарі» , з яким було укладено договір купівлі-продажу, не мало право його відчужувати, тому вона, як і відповідач у справі - ОСОБА_5 є добросовісним набувачем.

- вказує на порушенням норм процесуального права , а саме те, що позивач допустив одночасну зміну підстав і предмета позову;

- також, вважає, що відбулась безпідставна заміна відповідача фізичної особи ОСОБА_5 на ФОП Михалчича В.П., чим допущено штучну зміну підвідомчості справи з цивільної на господарську.

Відповідно до цього, скаржник 2, просить поновити пропущений строк на подання апеляційної скарги; долучити до матеріалів справи висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі №907/619/20 від 23.03.2023 №608/03-23; скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.12.2022 у справі 907/619/20 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 (суддя доповідач Малех І.Б.) апеляційну скаргу ОСОБА_8 , б/н від 24.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-05/906/23 від 27.03.2023 ) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.12.2022 у справі №907/619/20 залишено без руху, з підстав наведених в такій.

03.04.2023 в канцелярію суду через систему електронний суд від позивача надійшла заява, б/н від 31.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-04/2260/23 від 03.04.2023) про заперечення проти відкриття апеляційного провадження.

08.05.2023 від ОСОБА_4 в канцелярію суду поступила заява про усунення недоліків апеляційної скарги , б/н від 03.05.2023 (вх. № апеляційного суду 01-04/3003/23 від 08.05.2023).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 (головуючий суддя Малех І.Б., судді Гриців В.М., Зварич О.В.) поновлено ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.12.2022 у справі №907/619/20 та відкрито апеляційне провадження за такою. Призначено розгляд вищевказаної апеляційної скарги в судове засідання на 10 травня 2023 о 11 год. 35 хв.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.05.2023 об`єднано апеляційні скарги Фізичної особи підприємця Михалчича Володимира Володимировича, б/н від 04.01.2023 (вх. № апеляційного суду 01-05/96/22 від 09.01.2023) та ОСОБА_1 , б/н від 24.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-05/906/23 від 27.03.2023) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.12.2022 у справі №907/619/20 в одне апеляційне провадження; відкладено розгляд апеляційних скарг Фізичної особи підприємця Михалчича Володимира Володимировича, б/н від 04.01.2023(вх. № апеляційного суду 01-05/96/22 від 09.01.2023) та ОСОБА_1 , б/н від 24.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-05/906/23 від 27.03.2023) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 01 грудня 2022 року у справі №907/619/20 в судове засідання на 24 травня 2023 року на 12 год. 00 хв.

24.05.2023 на електронну адресу суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 поступили додаткові пояснення, б/н від 24.05.2023 (вх. № апеляційного суду 01-04/3491/23 від 24.05.2023), в яких вказано, що представнику 24.05.2023, шляхом отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :21:001:0490, :21:001:0491, :21:001:0492, :21:001:0493 стало відомо , що на момент укладення між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» договору купівлі продажу нерухомого майна від 05.02.2020 на земельні ділянки, на яких нібито розташоване нерухоме майно, яке сторони визначили предметом такого договору, було накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а отже вказує, що право власності на такі не могло перейти до позивача, відповідно до норми ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України та ч.1 ст. 377 Цивільного кодексу України, одночасно з переходом права власності на нерухоме майно. До даних додаткових пояснень долучено: копію інформаційної довідки №333289749 від 24.05.2023 (щодо земельної ділянки з кадастровим номером :21:001:0490); копію інформаційної довідки №333293654 від 24.05.2023 (щодо земельної ділянки з кадастровим номером :21:001:0491); копію інформаційної довідки №333294817 від 24.05.2023 (щодо земельної ділянки з кадастровим номером :21:001:0492); копію інформаційної довідки №333295849 від 24.05.2023 ( щодо земельної ділянки з кадастровим номером :21:001:0493).

Також, 24.05.2023 на електронну пошту суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ОСОБА_4 поступило клопотання , б/н від 24.05.2023 (вх. № апеляційного суду 01-04/3495/23 від 24.05.2023), згідно якого просить: витребувати для огляду письмові докази, які не можна доставити до суду та які містяться в матеріалах цивільної справи №308/268/16-ц в архіві Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області , а саме, акти списання основних засобів; звіт про оцінку комплексу будівель і споруд, розташованого за адресою АДРЕСА_2 ; звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення кадастровий номер :21:001:0350; звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення кадастровий номер :21:001:0351. Також просить витребувати від приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюка В.В. (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Дружби народів, 2/19/) належним чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи, щодо укладення договору задоволення вимог іпотекодержателя від 06.12.2013, зареєстрованого у реєстрі за номером 3370.

24.05.2023 на електронну адресу суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача (скаржник 2) поступило клопотання про зупинення провадження в даній справі до набранням законної сили судовим рішенням у справі №308/5653/23. До даної заяви долучено: копію ухвали про відкриття провадження у справі №308/5653/23; копію позовної заяви ОСОБА_5 у справі №308/5653/23. Заявник вказує, що об`єктивна неможливість розгляду даної справи до розгляду справи №308/5653/23 полягає в тому, що у справі №308/5653/23 розглядається спір, щодо недійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.02.2020, тобто правочину на підставі якого позивач ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» обґрунтовує позовні вимоги про витребування землі від ОСОБА_5 , з огляду на те, що нібито на підставі такого правочину ним було набуто право власності на будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак згідно ст. 120 Земельного кодексу України й на спірні земельні ділянки, на яких вони розміщені. Вказує, що встановлення обставини, про те, чи були будівлі та споруди, які були предметом договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.02.2020 знищені на момент укладення такого договору у межах справи №907/619/20 вважає, що є ускладненим з огляду на те, що докази, які підтверджують такі обставини учасники справи на стороні відповідача дізналися вже під час перегляду рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_5 .

В судове засідання 24.05.2023 з`явились представники скаржників, позивача та третьої особи ОСОБА_2 , які підтримали свої доводи і заперечення з мотивів, наведених в апеляційних скаргах, відзиві, письмових поясненнях та додаткових клопотаннях.

З врахуванням описаного вище, судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 24.05.2023 в черговому порядку поставлено на розгляд суду клопотання представників сторін, а саме:

- третьої особи ОСОБА_2 про долучення до матеріалів справи копії актів на списання основних засобів; копію звіту про оцінку комплексу будівель і споруд, розташованого за адресою вул. Грушевського, 2 у м. Ужгороді Закарпатської області; копію звіту про експерту грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення кадастровий номер :21:001:0350; копію звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення кадастровий номер :21:001:0351;

- третьої особи ОСОБА_2 про долучення до матеріалів справи повних текстів поданих позивачем висновків експерта по земельній ділянці :21:001:0350 та :21:001:0351;

- ФОП Михалчича В.В. долучення висновоку експерта від 23.03.2023 №608/03-23 та врахувати його при розгляді справи;

- Пронемберн В.М. про долучення до матеріалів справи висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі №907/619/20 від 23.03.2023 №608/03-23;

- Пронемберна В.М. про витребування для огляду письмових доказів, які не можна доставити до суду та які містяться в матеріалах цивільної справи №308/268/16-ц в архіві Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, а саме, актів списання основних засобів; звіту про оцінку комплексу будівель і споруд, розташованого за адресою вул. Грушевського, 2 у м. Ужгород, Закарпатської області; звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення кадастровий номер :21:001:0350; звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення кадастровий номер :21:001:0351; витребування від приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюка В.В. (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл.. Дружби народів, 2/19/) належним чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи щодо укладення договору задоволення вимог іпотекодержателя від 06.12.2013, зареєстрованого у реєстрі за номером 3370.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Отже, суд апеляційної інстанції переглядає рішення на момент його винесення по тих доказах, які наявні в матеріалах справи, отже, суд апеляційної інстанції врахувавши те, що позивачем до позовної заяви долучено лише стор 28 висновку експертів про оцінну вартість земельної ділянки несільськогосподарського призначення кадастровий номер :21:001:0350 та стор. 28 висновку експертів про оцінну вартість земельної ділянки несільськогосподарського призначення кадастровий номер :21:001:0351 суд апеляційної інстанції ухвалив долучити звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка є власністю ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського №2) кадастровий номер :21:001:0350 та звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка є власністю ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського №2) кадастровий номер :21:001:0351.

Щодо долучення висновку експерта від 23.03.2023 №608/03-23 та витребування для огляду письмових доказів, які не можна доставити до суду та які містяться в матеріалах цивільної справи №308/268/16-ц в архіві Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, а саме: актів списання основних засобів; звіту про оцінку комплексу будівель і споруд, розташованого за адресою вул. Грушевського, 2 у м. Ужгород, Закарпатської області; звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення кадастровий номер :21:001:0350; звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення кадастровий номер :21:001:0351; витребування від приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюка В.В. (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл.. Дружби народів, 2/19/) належним чином завіреної копії матеріалів нотаріальної справи щодо укладення договору задоволення вимог іпотекодержателя від 06.12.2013, зареєстрованого у реєстрі за номером 3370, то суд апеляційної інстанції відмовляє в такому, з огляду на те, що таке клопотання не заявлялось в суді першої інстанції, а відтак відсутні будь-які правові підстави для розгляду такого в суді апеляційної інстанції. Щодо висновку експерта від 23.03.2023 №608/03-23, то такий на час розгляду в суді першої інстанції не існував, а відтак не може братись до уваги.

Також, представником третьої особи Пронемберна В.М. (скаржник 2) подано клопотання, яке описано вище про зупинення проваджені у справі №907/619/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №308/5653/23.

З даного клопотання вбачається, що ухвалою Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області від 11.04.2023 порушено справу №308/5653/23 за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Закарпатм`ясопрормсервіс», ТОВ «Дельта Банк» про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 05.02.2020 (у реєстрі №301), укладеного між відповідачем 2 та відповідачем 1, щодо відчуження нерухомого майна : будівлі загальною площею 14 193,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (інвентарний номер 308046).

У відповідності до вимог п.5 ч.1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усуненні.

При цьому пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Слід зазначити, що метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Проаналізувавши клопотання скаржника 2 про зупинення провадження в даній справі в сукупності з матеріалами справи, судова колегія встановила, що справа №308/5653/23 порушена 11.04.2023 і буде розглянута в майбутньому, відповідно станом на момент розгляду справи №907/619/20 така не існувала, а тому, скаржник 2, в разі наявності підстав, які будуть встановлені в майбутньому, буде мати право переглянути рішення у справі №907/619/20 за нововиявленими обставинами. Відповідно до цього, в задоволенні клопотання скаржника 2 про зупинення провадження в даній справі відмовлено.

Судова колегія зауважує, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї та письмовими поясненнями, оцінивши зібрані у справі докази, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Закарпатської області від 01 грудня 2022 року у справі №907/619/20 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Обставини справи:

Між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (іпотекодержателем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпатм`ясопромсервіс» (іпотекодавцем, позивачем у справі) 06.12.2013 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя (далі - договір), за яким іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв у власність за вартістю і на умовах, визначених цим договором, належне іпотекодавцю на праві власності нерухоме майно, а саме:

- будівлі: ковбасно-кулінарний цех - літери Д, 2Д, 7Д; будівля холодильника літери ЗД, 4Д площею 7 512 кв.м: компресорна - літера 5Д; транспортно-перехідна галерея - літера Е площею 552 кв.м.: центральний склад - літера 2Е площею 469,7 кв.м; перехідна галерея - літера ЗЕ площею 98,6 кв.м.; цех технічних фабрикатів - літери Є, 2Є площею 144 кв.м.; жироловка - літера 3Є площею 19,4 кв.м.; котельня - літери Ж, 2Ж; димова труба - літера ЗЖ площею 1 107,6 кв.м.; трансформаторна літера 4Ж площею 59,4 кв.м.: будівля холодильника - літера З; м`ясожировий цех - літери І, Х 1930,2 кв.м., загін для худоби №3- літера Л площею 318,8 кв.м.; загін для худоби №1 - літера 2Л площею 396,6 кв.м.; колишня валова - літера 4Л; шкірозасолочний цех - літери Т, 2Т. 3Т площею 821,7 кв.м.: склад дезпрепаратів - літера Ф площею 16,9 кв.м.; прохідна транспорту - літера 2Ф площею 22,3 кв.м.; сторожова будка - літера ЗФ площею 5,6 кв.м.; санітарна бійня літера Щ площею 61,2 кв.м.; гараж - літера 2Х; столярна майстерня - літера Ю площею 89,7 кв.м.; навіс для автотранспорту - літера 2Ю площею 468,9 кв.м.; каналізаційно-насосна станція літера Я, площею 98.9 кв.м.; загальною площею 14 193,5 кв.м., які знаходяться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, який належав позивачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №117494, виданого 27.10.2005 виконавчим комітетом Ужгородської міської ради на підставі наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області №02-09/115 від 22.03.1999 та переліку майна, переданого до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства «Закарпатм`ясопромсервіс». Право власності на об`єкт нерухомості 1 було зареєстровано за іпотекодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.12.2013 за номером запису про право власності 3726725, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01 (надалі - будівлі);

- земельну ділянку загальною площею 1,7277 га, кадастровий номер :21:001:0351, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Право власності на об`єкт нерухомості 2 належало іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №540132, виданого 11.10.2011 Ужгородською міською радою та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00013. Право власності іпотекодавця на об`єкт нерухомості 2 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.12.2013 за номером запису про право власності 3727060, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (надалі земельна ділянка 1);

- земельну ділянку загальною площею 1,7487 га, кадастровий номер :21:001:0350, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Право власності на вказану земельну ділянку належало іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №540133, виданого 11.10.2011 Ужгородською міською радою та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00014. Право власності іпотекодавця на об`єкт нерухомості 3 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.12.2013 за номером запису про право власності 3727203, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (надалі земельна ділянка 2).

Пунктом 1.1.1. договору визначено, що будівлі, які є предметом договору та зазначені вище, розташовані на земельних ділянках із кадастровими номерами :21:001:0350 та :21:001:0351.

Відповідно до п. 2.2. договору, іпотекодержатель передає іпотекодержателю за даним договором право власності на об`єкти нерухомості в рахунок повернення частини кредиту, отриманого позичальником у відповідності до умов кредитного договору, на суму, яка відповідає загальній сумарній вартості відчужуваних об`єктів нерухомості, зазначеній в п. 2.1. цього договору, - 5 880 188, 64 грн.

Право власності ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано 06.12.2013: на будівлі - на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №8765457, внесено запис про право власності 3727772, що підтверджується витягом із відповідного реєстру за №14142748; на земельну ділянку з кадастровим номером :21:001:0351 - на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №8765496, внесено запис про право власності 3727794, що підтверджується витягом із відповідного реєстру за №14142822; на земельну ділянку з кадастровим номером :21:001:0350 - на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №8765511, внесено запис про право власності 3727811, що підтверджується витягом із відповідного реєстру за №14142875.

Наступна реєстрація речових прав на будівлі та земельні ділянки була проведена за наступних обставин, встановлених рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №826/17212/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Нотари (Щура) Олега Івановича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторії Юріївни, Ужгородської міської ради Закарпатської області (відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень), за участю третіх осіб: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «Месарі», Товариство з обмеженою відповідальністю «Елізіон Груп», про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили та є чинним.

Так, встановлено, що 01.09.2016 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щуром Олегом Івановичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31194010, а саме, про проведення державної реєстрації права власності, форма власності приватна, розмір частки: 1/1, земельна ділянка, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, земельна ділянка №2; кадастровий номер земельної ділянки :21:001:0350, реєстраційний номер об`єкта 01, за суб`єктом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Елізіон Груп», код 39941213. Рішення прийнято за результатами розгляду заяви, поданої ТОВ «Елізіум Груп2».

01.09.2016 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щуром Олегом Івановичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31193832, а саме, про проведення державної реєстрації права власності, форма власності приватна, розмір частки: 1/1, земельна ділянка, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, земельна ділянка №2; кадастровий номер земельної ділянки :21:001:0351, реєстраційний номер об`єкта - 01, за суб`єктом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Елізіон Груп», код 39941213. Рішення прийнято за результатами розгляду заяви, поданої ТОВ «Елізіум Груп2».

01.09.2016 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щуром Олегом Івановичем за результатом розгляду заяви від 01.09.2016, яку подав Яценьо Ігор Геннадійович від імені ТОВ Елізіум Груп2, прийнято рішення про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи №31194254, а саме, про проведення державної реєстрації припинення на будівлі з реєстраційним номером 01 за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, що належали на праві приватної власності, розмір частки 0, суб`єкту права: ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс»; форма власності: приватна, розмір частки 1, суб`єкту права ПАТ «Дельта Банк», код 34047020, у зв`язку із знищенням об`єкта нерухомого майна. Загальна площа нерухомого майна 14 193,5 кв.м. Вирішено закрити розділ державного реєстру речових прав на нерухоме майна та реєстраційну справу за реєстраційним номером 01 у зв`язку із знищенням об`єкта нерухомого майна та проведенням державної реєстрації припинення права власності на нього.

01.09.2016 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щуром Олегом Івановичем за результатом розгляду заяви від 01.09.2016, яку подав Яценьо Ігор Геннадійович від імені ТОВ «Елізіум Груп2», для проведення державної реєстрації погашення права власності на будівлі з реєстраційним номером 01 за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, прийнято рішення №31194197, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію погашення права власності на будівлі з реєстраційним номером 01 за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, за суб`єктом: ТОВ «Елізіон Груп», код 39941213.

Із наданих відділом реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень виконавчого комітету Ужгородської міської ради, вбачалася наявність у складі документів, наданих для державної реєстрації, документів із назвами:

- рішення Апеляційного суду Київської області від 19.05.2016 у справі №357/4963/14 (провадження №22-ц/780/667/16) за результатами розгляду апеляційної скарги ТОВ «Елізіон Груп» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22.09.2015 у справі за позовом ТОВ «Елізіон Груп» до ПАТ «Дельта Банк» про визнання права власності;

Відповідно до зазначеного документа під назвою рішення суду вирішено: 1) визнати за ТОВ «Ілізіон Груп» право власності на земельну ділянку загальною площею 1,7487 га, кадастровий номер :21:001:0350, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, буд. 2; 2) визнати за ТОВ «Ілізіон Груп» право власності на земельну ділянку, загальною площею 1,7277 га, кадастровий номер: :21:001:0351, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, буд. 2; 3) видалити реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, нежитлова будівля загальною площею 14 193,5 кв.м. (із зазначенням деталізації складових будівель), яке знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, буд. 2;

- довідки Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації №365/02-35 від 29.08.2016, на підставі якої прийнято рішення про закриття та погашення об`єкта 01 (будівлі).

Подальша перереєстрація прав, як встановлено зазначеним рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №826/17212/16, проводилась з урахуванням наступного.

Між ТОВ «Елізіон Груп» (продавцем) та ТОВ «Месарі» (покупцем) було укладено два договори купівлі-продажу, зареєстровані за №1047, №1048 відповідно, предметом яких були земельна ділянка 1 та земельна ділянка 2. Обидва договори містять посилання на те, що земельна ділянка, що відчужується, належить продавцю на праві власності на підставі рішення Апеляційного суду Київської області по справі №357/4963-14, провадження №22ц/780/667/16 від 19.05.2016.

08.09.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною прийнято рішення №31301395 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :21:001:0350, за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, реєстраційний номер об`єкта 01 за ТОВ «Месарі».

08.09.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною прийнято рішення №31301495 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :21:001:0351, за адресою Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, реєстраційний номер об`єкта 01, за ТОВ «Месарі».

Як наслідок, було зареєстровано перехід права власності та, відповідно, прийняті рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень №31301395 від 08.09.2016 і внесено запис про право власності №16294710; рішення №31301435 від 08.09.2016 і внесено запис про право власності № 16294742.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.10.2016 у справі №907/669/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатм`ясопромсервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Месарі» та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про витребування майна із чужого незаконного володіння було вжито заходів забезпечення позову та до набрання рішенням суду законної сили накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :21:001:0351 площею 1,7277 га, та земельну ділянку з кадастровим номером :21:001:0350 площею 1,7487 га, які були зареєстровані за ТОВ «Месарі».

Постановою заступника начальника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області ВП №52813452 від 04.11.2016 було відкрито виконавче провадження із виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області №907/669/16 від 28.10.2016. Із інформаційних довідок із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.11.2016 за №72568989 та №72569570 вбачається, що обтяження щодо земельної ділянки 1 та земельної ділянки 2 були внесені до Державного реєстру речових прав 04.11.2016, номери записів про обтяження №17282092 та №17282173 відповідно.

Листом Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській №28244 від 27.06.2017 підтверджується, що 04.11.2016 на виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 28.10.2016 у справі №907/669/16 державним виконавцем було винесено постанову про арешт земельних ділянок 1 та 2, і станом на 26.06.2017 постанова про зняття арешту не виносилась, та арешт не знімався.

З матеріалів справи вбачається, що попри накладений ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.10.2016 у справі №907/669/16 арешт на земельні ділянки 1 та 2, Управлінням Держгеокадастру в Ужгородському районі за заявами ТОВ «Месарі» на підставі технічної документації про поділ земельних ділянок, ділянки з кадастровими номерами :21:001:0351 та :21:001:0350 були поділені, із закриттям поземельних книг на такі ділянки, в результаті чого були зареєстровані чотири ділянки з новими кадастровими номерами. Земельна ділянка з кадастровим номером :21:001:0350, площею 1,7487 га була поділена на дві земельні ділянки: земельна ділянка з кадастровим номером :21:001:0490 площею 0,8745 га та земельна ділянка з кадастровим номером :21:001:0491 площею 0,8744 га. Земельна ділянка з кадастровим номером :21:001:0351, площею 1,7277 га була поділена на дві земельні ділянки: земельна ділянка з кадастровим номером :21:001:0492 площею 0,88638 га та земельна ділянка з кадастровим номером :21:001:0493 площею 0,8639 га. Відомості щодо поділу земельних ділянок 1 та 2 та сформованих в результаті їх поділу чотирьох нових земельних ділянок були внесені до Державного земельного кадастру. Вказані обставини підтверджуються поземельними книгами на зазначені вище земельні ділянки 1 та 2, поземельними книгами земельних ділянок, утворених у результаті їх поділу, які надало Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області на виконання ухвали суду за супровідним листом №9-7-0.72-2319/2-21 від 23.03.2021.

Реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на чотири земельні ділянки, утворені в результаті поділу земельних ділянок 1 та 2, за ТОВ «Месарі» була проведена приватним нотаріусом Парамоновим Олександром Вікторовичем на підставі заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданих представником ТОВ «Месарі» Панасюк Володимиром Миколайовичем, що діяв на підставі довіреності від 13.09.2016, із прийняттям відповідних рішень від 18.11.2016, а саме:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32429999 про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, що розташована в Закарпатській області, м. Ужгород, вул. Грушевського, земельна ділянка 2, кадастровий номер :21:001:0490, за ТОВ «Месарі» із відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32430652 про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, що розташована в Закарпатській області, м. Ужгород, вул. Грушевського, земельна ділянка 2, кадастровий номер :21:001:0491, за ТОВ «Месарі» із відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32420027 про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, що розташована в Закарпатській області, м. Ужгород, вул. Грушевського, земельна ділянка 2, кадастровий номер :21:001:0492, за ТОВ «Месарі» із відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32429569 про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, що розташована в Закарпатській області, м. Ужгород, вул. Грушевського, земельна ділянка 2, кадастровий номер :21:001:0493, за ТОВ «Месарі» із відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна.

Вказані вище рішення були надані приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу на виконання ухвали суду від 24.03.2021 за супровідним листом за №145/01-16 від 19.04.2021.

Із матеріалів справи вбачається, що надалі всі чотири земельні ділянки були придбані ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 18.11.2016 та посвідчених приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В. за реєстровими номерами №5673, №5674, №5675, №5676. Право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.11.2016 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В., номери записів про право власності №17509215, 17509340, 17509649, 17509837 відповідно.

Того ж дня, 18.11.2016 ОСОБА_2 , як іпотекодавець, уклала з ОСОБА_3 договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу за реєстровим номером №5680, відповідно до якого передала земельні ділянки в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики. Вказані обставини встановлені рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.04.2017 у справі №308/2429/17, а також підтверджуються договорами купівлі-продажу спірних земельних ділянок від 29.05.2017, долучених відповідачем до матеріалів справи.

14.03.2017 державний реєстратор приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Парамонов О.В., за наслідками розгляду заяв, поданих представником ТОВ «Месарі» Панасюком Володимиром Миколайовичем 16.11.2016 за реєстраційними номерами №19530655 та №19529591, прийняв рішення:

- рішення №34251970 від 14.03.2017 про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи за реєстраційним номером 01 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :21:001:0350, у зв`язку з реєстрацією за ТОВ «Месарі» земельної ділянки з кадастровим номером :21:001:0491, яка утворилася в результаті поділу об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 01;

- рішення №34252242 від 14.03.2017 про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи за реєстраційним номером 01 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :21:001:0351, у зв`язку з реєстрацією за ТОВ «Месарі» земельної ділянки з кадастровим номером :21:001:0493, яка утворилася в результаті поділу об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 01.

Зазначеними рішеннями також підтверджується факт утворення спірних земельних ділянок, які є предметом спору в даній справі, в результаті поділу земельних ділянок 1 та 2.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/2429/17 від 12.04.2017, що набрало законної сили 10.05.2017, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_10 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Ухвалено звернути стягнення за неповерненою позикою у сумі 500 000 грн за договором позики від 18.11.2016 (зі змінами від 08.12.2016) на предмет іпотеки за договором іпотеки від 18.11.2016 (зі змінами від 08.12.2016), шляхом надання права іпотекодержателю ОСОБА_6 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на продаж будь-якій особі-покупцеві земельних ділянок для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості іпотекодавця ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), що знаходяться по АДРЕСА_2 , а саме: площею 0,8743 га (кадастровий номер :21:001:0490) за початковою ціною для подальшої реалізації 125 205,01 грн; площею 0,8744 га (кадастровий номер :21:001:0491) за початковою ціною для подальшої реалізації 125 219,33 грн; площею 0,8638 га (кадастровий номер :21:001:0492) за початковою ціною для подальшої реалізації 123 701,34 грн; площею 0,8739 га (кадастровий номер :21:001:0493) за початковою ціною для подальшої реалізації 123 715,66 грн.

В подальшому, 29.05.2017 ОСОБА_3 , на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.04.2017 у справі №308/2429/17, як продавець із одного боку, та ОСОБА_5 , як покупець із іншого боку, уклали чотири договори купівлі-продажу земельних ділянок, які були посвідчені приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В. за реєстровими номерами №3071, №3072, №3073, №3074. Згідно із вказаними договорами купівлі-продажу, відповідач придбав всі чотири земельні ділянки, що знаходяться по вул. Грушевського, 2 у м. Ужгород Закарпатської області, з кадастровими номерами :21:001:0490, :21:001:0491, :21:001:0492, :21:001:0493 за ціною, визначеною в рішенні Ужгородського міськрайонного суду від 12.04.2017 у справі №308/2429/17.

Право власності відповідача було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В. 29.05.2017 на підставі зазначених договорів купівлі-продажу від 29.05.2017:

- на земельну ділянку :21:001:0490 згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35458574 від 31.05.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- на земельну ділянку :21:001:0491 згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35461182 від 31.05.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- на земельну ділянку :21:001:0492 згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35461400 від 31.05.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- на земельну ділянку :21:001:0493 згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35466113 від 31.05.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Вказані обставини підтверджуються інформаційними довідками з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.05.2020, долученими до матеріалів справи позивачем, та вищезазначеними рішеннями про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, наданими на виконання вимог ухвали суду приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018, яке набрало законної сили 17.05.2018, у справі №826/17212/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Нотари (Щура) Олега Івановича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторії Юріївни, Ужгородської міської ради Закарпатської області (відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень), за участю третіх осіб: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «Месарі», Товариство з обмеженою відповідальністю «Елізіон Груп про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення та записи, які були прийняті та вчинені державним реєстратором - приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щуром Олегом Івановичем (адреса на час вчинення дій/прийняття рішень: 08702, м. Обухів, вул. Миру, 17-а; свідоцтво 5053) (на час розгляду справи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нотари Олег Іванович, реєстраційне посвідчення №1631, свідоцтво 5053; м. Київ, б-р Лесі Українки, 34, оф. 51):

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31194010 від 01.09.2016 та запис про право власності №16179736 від 01.09.2016 на земельну ділянку з кадастровим номером :21:001:0350, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Елізіон Груп»;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31193832 від 01.09.2016 та запис про право власності №1679573 від 01.09.2016 на земельну ділянку з кадастровим номером :21:001:0351, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Елізіон Груп»;

- рішення №31194254 від 01.09.2016 про закриття об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 01 (будівлі загальною площею 14 193,5 кв.м., що розташовані за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2) у зв`язку із його знищенням;

- рішення №31194197 від 01.09.2016 про погашення права власності ПАТ «Дельта Банк» на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01 (будівлі загальною площею 14 193,5 кв.м., що розташовані за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2) у зв`язку із його знищенням.

Визнано протиправними та скасовано рішення та записи, які були прийняті та вчинені державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31301395 від 08.09.2016 і запис про право власності №16294710 від 08.09.2016 на земельну ділянку з кадастровим номером :21:001:0350, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, за Товариством з обмеженою відповідальністю Месарі;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31301435 від 08.09.2016 і запис про право власності №16294742 від 08.09.2016 на земельну ділянку з кадастровим номером :21:001:0351, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, за Товариством з обмеженою відповідальністю Месарі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вищезазначене рішення адміністративного суду обґрунтовано наступним. З відповіді Апеляційного суду Київської області від 12.10.2016 №03-16/136/2016 та висновку службової перевірки від 10.11.2017, згідно з даними автоматизованої системи документообігу апеляційного суду, встановлено, що справа №357/4963/14 до суду не надходила, не реєструвалась та не розглядалась.

Так, за супровідним листом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2016 №5/90/2016 надано копію ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2014 у справі №357/4963/14-ц, із якої вбачається, що сторонами у вказаній справі є КП «Білоцерківтепломережа» та гр. ОСОБА_11 , предметом звернення є видача судового наказу відносно сплати заборгованості. Зазначено також, що до апеляційної інстанції справа не направлялась, інших процесуальних рішень, крім вищезгаданої ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу, не приймалось.

Як зазначено у висновку службової перевірки Апеляційного суду Київської області, згідно з повідомленням Ірпінського міського суду Київської області від 08.11.2017 №01-10/85, до суду не надходила, не реєструвалася та не розглядалася справа за позовом ТОВ «Елізіон Груп» до ПАТ «Дельта Банк» про визнання права власності.

Також під час службової перевірки, при огляді копії рішення суду встановлено, що така містить штрих-код, який за своїм видом та розміром відрізняється від оригінального штрих-коду; штамп згідно з оригіналом відрізняється від наявного в суді за своїм видом та розміром.

Згідно із зазначеним висновком Апеляційного суду Київської області підтверджено факт підроблення судового рішення Апеляційного суду Київської області.

Водночас за заявою ПАТ «Дельта Банк» 20.10.2016 зареєстровано кримінальне провадження №0006882 за ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України із фабулою: 01.09.2016 невстановлені слідством особи використали завідомо підроблений офіційний документ, а саме, рішення Апеляційного суду Київської області від 19.05.2016 №357/4963/14 (ЄО 51823). Орган досудового розслідування: Печерське управління поліції ГУ НП у м. Києві.

Що стосується довідки Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації від 29.08.2016, на підставі якої прийнято рішення про закриття та погашення об`єкта 01 (будівлі), слід зазначити, що на адвокатський запит представника позивача від 27.06.2017 №2/06 відносно підтвердження чи спростування видачі такої довідки, підприємством надано відповідь від 03.07.2017 №09/80 про те, що ніяких робіт із технічної інвентаризації нерухомого майна за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, не проводилось, жодних документів щодо нерухомого майна за вищевказаною адресою підприємством не видавалось.

Таким чином, усі реєстраційні дії і рішення на першому етапі перереєстрації, проведені на підставі так званого документу, яке не має юридичної значимості для цілей проведення реєстраційних дій та є нікчемним. Наведене стосується і довідки Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації №365/02-35 від 29.08.2016, яка не складалася вказаним підприємством та не видавалася.

Адміністративний суд прийшов до висновку про протиправність рішень та записів, вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною, оскільки вказані рішення/дії є похідними від попередніх рішень і записів та прийняті/вчинені на підставі протиправних рішень приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Нотари (Щура) Олега Івановича, що зумовлює послідовний висновок про те, що наведені рішення та вказане рішення суду, як юридично дефектні, не породжують та не можуть породжувати будь-яких правових наслідків для цілей державної реєстрації прав та не є підставою для вчинення будь-ким будь-яких юридично значимих дій чи прийняття будь-яких рішень, у зв`язку з чим нівелюється юридична значимість всіх подальших дій та рішень, вчинених відносно вищезгаданих об`єктів.

Встановлені адміністративним судом обставини також підтверджуються наявними у справі листом Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації від 03.07.2017 №09/80, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2014 у справі №357/4963/14-ц, листом Білоцерківського міськрайонного суду №5/90/216 від 17.10.2016, листом Апеляційного суду Київської області №03-16/136/2016 від 12.10.2016, договорами купівлі-продажу земельної ділянки, які були укладені між ТОВ «Елізіон Груп» та ТОВ «Месарі» 08.09.2016 та посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровими номерами №1047 та №1048.

Відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-12-18-000010-b від 13.01.2020, між ПАТ «Дельта Банк», як продавцем із одного боку, та ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс», як покупцем із іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрований за реєстровим номером 301.

Відповідно до п. 1.2. вищезазначеного договору купівлі-продажу, позивач придбав будівлі загальною площею 14 193,5 кв.м, що знаходяться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01. Цим Договором визначено складові частини нерухомого майна та встановлено, що таке розташоване на земельних ділянках з кадастровими номерами :21:001:0490, :21:001:0491, :21:001:0492, :21:001:0493.

Продаж нерухомого майна вчинено за ціною 322 815,60 грн, що були сплачені покупцем в повному обсязі до моменту укладення договору купівлі-продажу на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став позивач. Будівлі, які були предметом такого договору купівлі-продажу, передані продавцем покупцю за актом приймання-передачі нерухомого майна від 05.02.2020.

Право власності ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» на нерухоме майно, будівлі, з реєстраційним номером 01, було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., номер запису про право власності 35372026, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності з індексним номером 199310797 від 06.02.2020.

Відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-12-18-000010-b від 13.01.2020, між ПАТ Дельта Банк, як продавцем з одного боку, та ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс», як покупцем із іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрований за реєстровим номером 302.

На підставі п. 1.1 договору купівлі-продажу майнових прав, продавець передав у власність покупця майнові права щодо нерухомого майна, а саме:

- земельної ділянки загальною площею 1,7487 га, кадастровий номер :21:001:0350, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- земельної ділянки загальною площею 1,7277 га, кадастровий номер :21:001:0351, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Згідно з п. 3.1 договору купівлі-продажу майнових прав, покупець сплачує продавцю кошти в розмірі 8 110 000,00 грн до моменту набуття чинності Договором на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став позивач.

Отже, відповідно до наведеного, предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатм`ясопромсервіс» до Фізичної особи-підприємця Михалчича Володимира Володимировича про витребування земельних ділянок з кадастровими номерами :21:001:0490, :21:001:0491, :21:001:0492, :21:001:0493 (з урахуванням заяви про зміну предмета позову).

При перегляді рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.12.2022 у справі №907/619/20 в апеляційному порядку, Західний апеляційний господарський суд керувався наступним.

Відповідно до положень ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в спосіб визначений законом.

У відповідності до вимог ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

З положень ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України випливає, що власнику належить, зокрема, право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.2 частиною 2 ст. 386 Цивільного кодексу України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Глава 29 Цивільного кодексу України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Отже, згідно зі ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, як вірно відмічено судом першої інстанції, за змістом закріпленого у статті 387 Цивільного кодексу України загального правила, власник має необмежене право витребувати власне майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин, і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Наведеною нормою права передбачено вичерпний перелік умов, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких умов є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Отже можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність, насамперед, від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Матеріалами та обставинами справи встановлено, що власником будівель та земельних ділянок до відчуження їх ПАТ «Дельта Банк» було ТОВ «Закарпам`ясопромсервіс», яке передало у власність банку будівлі, земельну ділянку 1 та земельну ділянку 2, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя; право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.12.2013.

01.09.2016 в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно були внесені записи про реєстрацію права власності на земельну ділянку 1 та ділянку 2 за ТОВ «Елізіон Груп» на підставі неіснуючого рішення суду, яке судами не приймалось. Також були внесені записи про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи №31194254, проведено державну реєстрацію припинення прав на будівлі з реєстраційним номером 01 за адресою: АДРЕСА_2 , що належав на праві власності ПАТ Дельта Банк.

Такі рішення про реєстрацію речових прав, закриття розділу в Державному реєстрі речових прав та припинення прав ПАТ «Дельта Банк» на будівлі були визнані протиправними та скасовані рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №826/17212/16, яке набрало законної сили.

Попри це, як встановлено з обставин справи, до вирішення спору судом, земельні ділянки були неодноразово відчужені, зокрема, ТОВ «Елізіон Груп» 08.09.2016 продало земельні ділянки 1 та 2 ТОВ «Месарі», яке, у свою чергу, здійснило їх поділ на чотири земельні ділянки, та 18.11.2016 відчужило на користь ОСОБА_2 . Того ж дня, 18.11.2016 ОСОБА_2 передала їх в іпотеку ОСОБА_3 , який на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки 29.05.2017 продав спірні земельні ділянки відповідачу Фізичній особі-підприємцю Михалчичу Володимиру Володимировичу.

Отже, з даного вбачається, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника ПАТ «Дельта Банк» поза його волею, на підставі підробленого та неіснуючого судового рішення, жодних правочинів, щодо розпорядження належним банку нерухомим майном останній не вчиняв.

Судом першої інстанції вірно відмічено, що оборот нерухомого майна має свої особливості, зокрема володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому, державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

Отже особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Такі правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц.

Судом першої інстанції вірно відмічено, що заволодіння нерухомим майном, шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

З огляду на викладене, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість, право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.

Отже особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні.

Велика Палата Верховного Суду в зазначеній вище постанові звертає увагу, що володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема право володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна (частина перша статті 317 Цивільного кодексу України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість така особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем такого майна, але не набуває права володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що спірне майно вибуло з володіння ПАТ «Дельта Банк» поза його волею, однак, у зв`язку з реєстрацією речових прав на земельні ділянки 1 та 2 за ТОВ «Елізіон Груп», останнє не набуло права власності на такі, не набуло право володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, а стало тільки його фактичним неправомірним володільцем. ПАТ «Дельта Банк», як власник земельних ділянок не втратив право власності та право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за ТОВ «Елізіон Груп», оскільки останнє не набуло права власності. Відтак, вчиняючи наступні правочини, щодо земельних ділянок 1 та 2, ТОВ «Месарі», ОСОБА_2 та Фізична особа-підприємець Михалчич Володимир Володимирович не могли набути права власності на таке нерухоме майно, оскільки ПАТ «Дельта Банк» продовжувало залишатись власником, а наступні перереєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень мали наслідком тільки зміну фактичного неправомірного володільця спірного майна.

Отже, з врахуванням наведеного обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про необґрунтованість доводів відповідача про те, що він набув права власності на спірні земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу від 29.05.2017.

Право власності на нерухоме майно, яке знаходилось на земельних ділянках 1 та 2, весь час належало ПАТ «Дельта Банк» і не припинялось у зв`язку із внесенням записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про закриття розділу та реєстраційної справи №31194254 та про проведення державної реєстрації припинення прав на будівлі з реєстраційним номером 01 за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2 , які надалі були скасовані в судовому порядку, а також внесені на підставі неіснуючого рішення суду та підробленої довідки Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації.

Крім цього, судом першої інстанції вірно відмічено, що будівлі, які належали ПАТ «Дельта Банк», не були предметами договорів, які укладались ТОВ «Месарі», ОСОБА_2 та відповідачем, відтак, останні не ставали навіть фактичними володільцями будівель, оскільки речові права на таке нерухоме майно не були зареєстровані за ними.

Під час розгляду віндикаційного позову позивач має підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно позивач повинен надати суду відповідні докази.

Отже, звертаючись з даним позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги набуттям права власності на будівлі та майнові права, що є відмінним від права власності на земельну ділянку 1 та 2.

06.02.2020 ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» набуло у власність будівлі, які знаходяться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного з ПАТ «Дельта Банк».

З матеріалів та обставин справи вбачається, що зазначені будівлі розташовані на земельних ділянках з кадастровими номерами :21:001:0490, :21:001:0491, :21:001:0492, :21:001:0493.

Водночас судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача про те, що на спірних земельних ділянках не знаходиться майно позивача, тобто будівлі загальною площею 14 193,5 кв.м., про які йдеться у договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 05.02.2020, свідченням чого є долучений до матеріалів справи висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи №553/04-22 від 10.05.2022, оскільки право власності позивача на вказані будівлі, які знаходяться за адресою Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 2 підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Із поземельних книг на земельні ділянки 1 та 2, вбачається, що спірні земельні ділянки, сформовані в результаті їх поділу, експлікацій таких земельних ділянок і, що на таких земельних ділянках розміщувалось нерухоме майно, а також площі ділянок, зайнятих будівлями та спорудами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням суду про суперечливість висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №553/04-22 від 10.05.2022. Зокрема, таким висновком експерта підтверджено знаходження окремих об`єктів нерухомого майна на спірних земельних ділянках, однак через їх стан та окремі характеристики експерт вказав, що такі об`єкти не повною мірою відповідають тим, які придбав позивач в ПАТ «Дельта Банк». Також експерт прийшов до висновку, що на території спірних ділянок містяться залишки будівель, які, на його думку, не є об`єктом нерухомого майна і кваліфіковані ним, як руїни. Однак, чинне законодавство не містить такого поняття, як руїни, із визначенням правового режиму такого майна.

Судом першої інстанцій вірно встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що станом на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, на час набуття позивачем речових прав на будівлі та земельні ділянки, на яких такі знаходяться (06.02.2020), такого нерухомого майна не існувало, або таке було фізично знищено. Таких обставин не встановлено і судовим експертом, який здійснив огляд спірних ділянок тільки 06.04.2022, і це, у свою чергу, не дозволяє встановити ні стан, ні кількість чи інші параметри будівель станом на момент набуття позивачем права власності на них (06.02.2020). Крім цього, судовим експертом встановлено, що на спірних ділянках і на час огляду знаходиться нерухоме майно, а також майно, яке кваліфіковано експертом, як руїни.

Судом першої інстанції правомірно вказано, що матеріалами справи не підтверджено, що відповідачем чи іншими особами, які відчужували спірні ділянки, було створено такі об`єкти нерухомого майна, тобто відсутні дозвільні документи, докази створення та прийняття їх до експлуатації тощо. Відтак, укладаючи договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок, враховуючи зовнішні, об`єктивні, явні і видимі характеристики та ознаки таких земельних ділянок, проявивши розумну обачність, відповідач міг і повинен був знати про те, що на спірних земельних ділянках знаходиться нерухоме майно. З огляду на те, що такі будівлі не були предметом договорів купівлі-продажу, відповідач повинен був пересвідчитись, щодо належності та режиму такого майна.

При цьому, слід врахувати те, що на момент укладення позивачем договорів купівлі-продажу нерухомого майна та майнових прав від 05.02.2020, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №826/17212/16 вже набуло законної сили, записи та рішення про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та припинення права ПАТ «Дельта Банк» були визнані неправомірними та скасовані.

Отже, відповідно до правової позиції, наведеної Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18, не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону, зокрема, про набуття земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості, який на ній розміщений.

Крім того, між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, за яким останнє придбало майнові права щодо нерухомого майна, а саме, земельної ділянки загальною площею 1,7487 га, кадастровий номер :21:001:0350 та земельної ділянки загальною площею 1,7277 га, кадастровий номер :21:001:0351. Предметом купівлі-продажу за договором купівлі-продажу майнових прав, що є однією із підстав заявлених позовних вимог, визначено майнові права щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності та які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, що, власне, і є предметом заявлених ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» позовних вимог у цій справі.

Витребування майна із чужого незаконного володіння передбачене статтями 16, 387 Цивільного кодексу України саме, як форма захисту права власності, а не як окреме оборотоздатне майнове право, яке може відчужуватися в порядку, передбаченому ст. 656 Цивільного кодексу України, на користь інших осіб, оскільки речові права безпосередньо пов`язані з конкретною річчю і переходять у зв`язку з переходом об`єктів нерухомості.

На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного матеріального права на витребування майна із чужого незаконного володіння позивач повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на зазначене майно, проте, до таких доказів не належить договір купівлі-продажу майнових прав, предметом відчуження за яким є такі способи судового захисту цивільних прав, як визнання права власності на нерухоме майно та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №910/11702/18.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що право власності ПАТ «Дельта Банк» на будівлі, а також земельні ділянки 1 та 2 не припинялось, відтак, останній був наділений всіма правомочностями власника. Факти реєстрації речових прав на такі ділянки за ТОВ «Месарі», ОСОБА_2 та відповідачем зумовлювали тільки фактичне та неправомірне володіння земельними ділянками вказаними особами.

Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У відповідності до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідна правова позиція сформульована в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №200/606/18, де, зокрема, зазначено, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16 міститься висновок із приводу того, що стаття 120 Земельного кодексу України та стаття 377 Цивільного кодексу України мають імперативний характер щодо автоматичного переходу існуючого права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, розташований на цій земельній ділянці.

Отже, відповідно до цього, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що у зв`язку з набуттям позивачем 06.02.2020 права власності на будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, останній набув права власності і на земельні ділянки, на яких такі будівлі розташовані.

Отже, з врахуванням вищенаведеного, обґрунтованим та не спростований скаржниками є висновок місцевого господарського суду про те, що відповідач не набув права власності на будівлі та земельні ділянки, на яких такі розташовані, він є неправомірним володільцем спірних ділянок, а тому, наявними є всі правові підстави для витребування спірного нерухомого майна у ФОП Михалчича В.В.

Щодо доводів відповідача про неможливість витребування в нього земельних ділянок, оскільки такі не були зареєстровані за ПАТ «Дельта Банк» та є новими об`єктами цивільних прав, про що вказував скаржник, як в першій, так і в апеляційній інстанціях, обставинами справи встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :21:001:0490, :21:001:0491, :21:001:0492, :21:001:0493 були сформовані, шляхом поділу земельної ділянки 1 та 2, які належали на праві власності ПАТ «Дельта Банк» та вибули з володіння останнього поза волею власника.

При цьому, судом першої інстанції вірно відмічено, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц сформульовано правовий висновок, відповідно до якого, з огляду на приписи статей 387 і 388 ЦК України, помилковими є висновки суду першої інстанції щодо неможливості витребування власником земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Такі ж висновки наведені і в постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №915/803/20, в якій зроблено висновок щодо можливості витребування власником земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані на підставі положень ст. 387 та ст. 388 Цивільного кодексу України.

Щодо доводів скаржників про те, що права позивача не підлягають захисту, оскільки в позовній заяві не міститься обґрунтувань із покликанням на норми ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377, 387, 388 Цивільного кодексу України, то суд апеляційної інстанції вказує, наступне.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Водночас незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

При цьому, беручи до уваги повноваження суду та завдання господарського судочинства, суд, згідно із принципом jura novit curia (суд знає закони) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо справжньої правової природи правовідносин сторін та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Водночас суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Зазначення або незазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.

Таким чином, у випадку помилкового посилання позивача не на ту норму закону, суд, встановивши підстави позову, застосовує норму закону, яка регулює правовідносини сторін, незалежно від згоди на це позивача чи відповідача. Тому неправильне зазначення позивачем правових норм на обґрунтування позову або не зазначення таких не є визначальним для суду при вирішенні питання про те, яким законом потрібно керуватися при захисті права позивача на витребування належного йому майна від його неправомірного володільця.

Також, скаржниками вказано, що спірні земельні ділянки не може бути витребувано від відповідача, відповідно до положень ч. 2 ст. 388 Цивільного кодексу України, як від добросовісного набувача, бо такі були відчужені на виконання судового рішення, оскільки суд попередньо надав правову оцінку обставинам, щодо укладення Договорів купівлі-продажу спірних ділянок від 29.05.2017 між ОСОБА_3 та відповідачем на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2017 у справі №308/2429/17. Однак, з урахуванням предмета спору та резолютивної частини зазначеного судового рішення, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що такі не слугують підставою для застосування ч. 2 ст. 388 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що частина друга статті 388 Цивільного кодексу України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто на підставі ч. 2 ст. 388 Цивільного кодексу України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень.

Відповідач придбав спірні земельні ділянки не в порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень за наслідками проведення електронних аукціонів, а тому, відповідно судом першої інстанції вірно зауважено, що таке майно може бути витребуване в нього.

Водночас суд першої інстанції вірно вказав, що відповідач не позбавлений можливості відновити свої права у спосіб звернення до суду з позовом до продавця спірного нерухомого майна на підставі статті 661 Цивільного кодексу України.

Щодо даного то є наявною правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, в якого придбав майно, про відшкодування збитків на підставі ст. 661 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої цієї статті, у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таку ж вимогу може заявити і проміжний набувач до первинного набувача.

Отже, відповідно до цього, судом першої інстанції з посиланням на фактичні обставини справи вірно вказано, про те, що задоволення позовних вимог про витребування спірного нерухомого майна у відповідача не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом встановлено, що спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею, на підставі неіснуючих судових рішень, жодних правочинів щодо розпорядження належним йому нерухомим майном останній не вчиняв, позивач набув право власності на спірне нерухоме майно в порядку, встановленому законом, а відповідач є неправомірним володільцем такого майна, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про наявність правових підстав для витребування спірного майна з володіння відповідача.

Щодо строків позовної давності, які просив застосувати відповідач з підстав того, що позивач, укладаючи 05.02.2020 з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу майнових прав, знав про можливе порушення прав продавця майнових прав відповідачем у справі, будучи учасником справи №907/669/19, що розглядається Господарським судом Закарпатської області та до якої відповідача було залучено в якості третьої особи ухвалою суду від 20.07.2017 за клопотанням ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс». Водночас позивач за договором купівлі-продажу нерухомого майна набув у власність будівлі, які знаходяться на спірних земельних ділянках, є володільцем вказаного нерухомого майна, а відтак є і фактичним володільцем земельних ділянок, тоді як відповідач є неправомірним володільцем таких ділянок у зв`язку з реєстрацією речових прав на спірні земельні ділянки на даний час за ним.

У відповідності до положень ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Як встановлено обставинами справи, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних інтересів, які виникли в зв`язку із придбанням ним за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-12-18-000010-b від 13.01.2020, та на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, договору купівлі-продажу майнових прав, укладених між ПАТ «Дельта Банк», як продавцем з одного боку, та ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс», як покупцем із іншого боку.

Відповідно до цього, судом першої інстанції вірно встановлено, що датою виникнення спірних правовідносин є 06.02.2020, а датою подання позову є 09.09.2020, то строк позовної давності є не пропущеним.

Крім цього, судом першої інстанції вірно відмічено, що ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» є учасником іншої справи і було обізнане про можливе порушення прав продавця, тобто ПАТ «Дельта Банк», відповідачем у справі, не свідчить про пропуск позивачем позовної давності щодо вимог, які є предметом цього позову, і стосуються правовідносин та захисту прав і охоронюваних інтересів, які виникли 06.02.2020.

При цьому, враховано також положення, Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України), якою установлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України. Надалі термін дії карантину неодноразово продовжувався, зокрема, на час вирішення даного спору карантин продовжено до 31.12.2022. Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений Закон України набрав чинності 02.04.2020.

Щодо доводів скаржника про те, що він у спірних правовідносинах не є суб`єктом господарювання, а є тільки фізичною особою спростовуються тим, що з договорів купівлі-продажу, укладених 29.05.2017 вбачається що, їх предметом є спірні земельні ділянки з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код 11.02). Тобто правовий режим таких земельних ділянок передбачає їх використання виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб фізичної особи. Тобто суб`єктом їх використання може бути особа суб`єкт господарювання відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України. Дана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду у справі №489/742/20 від 20.10.2021.

Обґрунтованість таких висновків суду також підтверджується і тим, що відповідач, в зв`язку з реєстрацією його фізичною особою-підприємцем 25.05.2017 набув статусу суб`єкта господарювання та повної цивільної дієздатності відповідно до ч. 3 ст. 35 Цивільного кодексу України. Через декілька днів, 29.05.2017, укладаючи договори купівлі-продажу земельних ділянок, відповідач діяв як особа, яка набула повної цивільної дієздатності через реєстрацію його фізичною особою-підприємцем, про що зазначено в п. 13 таких договорів. Предметом договорів купівлі-продажу виступали земельні ділянки, призначені для використання в господарській діяльності, а до видів господарської діяльності, право провадити, які має відповідач, включено надавання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Враховуючи зазначені обставини в сукупності, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що спірні правовідносини виникли, щодо нерухомого майна, призначеного для використання в господарській діяльності, а позивач та відповідач є учасниками таких правовідносин, як суб`єкти господарювання. При цьому слід зазначити , що ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.05.2022 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у даній справі, в частині позовних вимог до відповідача.

Враховуючи наведене, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні Господарського суду Закарпатської області від 01.12.2022 в даній справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Закарпатської області ухвалив рішення від 01 грудня 2022 року у справі №907/619/20, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Господарського суд Закарпатської області від 01 грудня 2022 року у справі №907/619/20 належить залишити без змін, апеляційні скарги Фізичної особи підприємця Михалчича Володимира Володимировича, б/н від 04.01.2023(вх. № апеляційного суду 01-05/96/22 від 09.01.2023) та ОСОБА_1 , б/н від 24.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-05/906/23 від 27.03.2023) - без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржниками.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційні скарги Фізичної особи підприємця Михалчича Володимира Володимировича, б/н від 04.01.2023(вх. № апеляційного суду 01-05/96/22 від 09.01.2023) та ОСОБА_1 , б/н від 24.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-05/906/23 від 27.03.2023) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 01 грудня 2022 року у справі №907/619/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційних скарг покласти на скаржників.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

5. Матеріали справи №907/619/20 повернути Господарському суду Закарпатської області.

Головуючий суддя І.Б.Малех

Суддя В.М.Гриців

Суддя О.В.Зварич

Повний текст постанови складено та підписано 22.06.2023, з врахуванням того, що члени колегії Гриців В.М. та Зварич О.В. перебували у відпустці з 29.05.2023 по 16.06.2023 включно, 17-18 були вихідні дні.