УХВАЛА

20 червня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/9691/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуюча, Вронська Г.О., Губенко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай Л.М.

за участю представників учасників справи:

представника позивача - Кузьменко В.С.,

представника відповідача - Лопатнікової А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алонза"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду

(головуючий - Верхогляд Т.А., судді - Вечірко І.О., Парусніков Ю.Б.)

від 23.01.2023

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алонза"

до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

про визнання недійсними окремих пунктів договору.

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Алонза" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк), в якому просило:

- визнати недійсним пункт 7.2 договору оренди від 28.04.2020 (далі - Договір) наступного змісту: "Орендодавець має право відмовитися від договору оренди і вимагати повернення об`єкту оренди, якщо орендар не вніс орендну плату за користування об`єктом оренди у строк, передбачений пунктом 5.1 цього Договору. У разі відмови орендодавця від договору оренди із зазначених вище підстав, орендодавець надсилає орендарю письмовий лист про відмову від договору. Письмовий лист орендодавця про відмову від договору з вказаних вище підстав вважається врученим, а Договір відповідно припиненим (розірваним), через 10 (десять) календарних днів після направлення його поштовою кореспонденцією у вигляді цінного листа з внутрішнім описом, доказом відправлення якого є розрахунковий документ та внутрішній опис за адресою місцезнаходження орендаря, а саме: 49126, м. Дніпро, проспект Праці, будинок 2Т та за фактичним місцезнаходженням об`єкту оренди";

- визнати недійсним пункту 7.4 Договору в частині: "Дія цього Договору припиняється у разі: з ініціативи орендодавця або орендаря в односторонньому порядку. При цьому сторона - ініціатор розірвання договору направляє іншій стороні письмове повідомлення в строк не менше ніж за місяць до дати розірвання Договору. Договір вважається розірваним у дату, що зазначена у повідомленні".

2. Позов обґрунтовано тим, що оспорювані умови Договору в частині припинення договору в односторонньому порядку суперечать нормам статті 188, частини першої статті 291 ГК України, статей 782, 783 ЦК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

3. 28 квітня 2020 року сторони уклали договір оренди, за умовами якого орендодавець (позивач) передав орендарю (позивачу) у строкове платне користування частину цілісного майнового комплексу торговельно-розважального центру "Приозерний", що знаходиться за адресою: Україна, м. Дніпро, вул. Боброва, буд. 1, а саме: літ. А-5 з надбудовами літ. А1-1, А2-1, А3-1, А4-1 та підвалом літ. під. А-5, загальною площею 27 739,21 кв.м. (двадцять сім тисяч сімсот тридцять дев`ять цілих 21 сотих квадратних метри); а також в`їзди у паркінг літ. а1, а2; сходи літ. А4, ґанки літ. А6, А7, А8, А10; ґанок з козирком літ. А9; вхід на 1 поверх літ. А11-1; навіс літ. Б (далі за текстом - об`єкт оренди), за актом приймання-передачі, підписаним сторонами, який є невід`ємною частиною цього Договору (додаток 1).

4. Строк оренди за договором встановлюється з 01.03.2020 по 31.01.2023 включно (п. 7.1).

5. Орендна плата підлягає сплаті до 30 числа поточного місяця за наступний місяць оренди та починає нараховуватись з 01.03.2020 (п. 5.1).

6. Дія цього Договору припиняється у разі: закінчення строку, на який він був укладений; невиконання орендарем вимог пожежної безпеки; загибелі Об`єкту оренди; достроково розірвання за погодженням сторін або по рішенню господарського суду; з ініціативи орендодавця або орендаря в односторонньому порядку. При цьому сторона-ініціатор розірвання договору направляє іншій стороні письмове повідомлення в строк не менше ніж за місця до дати розірвання Договору. Договір вважається розірваним у дату, що зазначена у повідомленні. У разі продажу орендодавцем об`єкту оренди, ця умова розповсюджується на нового власника об`єкту оренди; у випадку банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених діючим законодавством та цим Договором. Орендар повертає об`єкт оренди орендодавцю в останній день дії цього договору (п. 7.4).

7. Орендодавець має право відмовитися від договору оренди і вимагати повернення об`єкту оренди, якщо орендар не вніс орендну плату за користування об`єктом оренди у строк, передбачений п.5.1 цього Договору. У разі відмови орендодавця від Договору оренди із зазначених вище підстав, орендодавець надсилає орендарю письмовий лист про відмову від договору. Письмовий лист орендодавця про відмову від договору з вказаних вище підстав вважається врученим, а договір відповідно припиненим (розірваним), через 10 (десять) календарних днів після направлення його поштовою кореспонденцією у вигляді цінного листа з внутрішнім описом, доказом відправлення якого є розрахунковий документ та внутрішній опис за адресою місцезнаходження Орендаря, а саме: 49126, м. Дніпро, проспект Праці, будинок 2Т та за фактичним місцезнаходженням Об`єкту оренди (п. 7.2).

8. 03.11.2020 сторони підписали додаткову угоду № 1 до Договору про тимчасове призупинення надання послуг оренди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

9. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 03.08.2022 позов задовольнив повністю. Суд визнав недійсними пункти 7.2, 7.4 Договору, оскільки вони передбачають право орендодавця в односторонньому порядку відмовитись від договору оренди, що суперечить пункту 1 статті 291 ГК України, а також пункту 1 статті 782 ЦК України.

10. Центральний апеляційний господарський суд постановою від 23.01.2023 рішення суду першої інстанції скасував, у задоволенні позову відмовив.

11. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що нормами статей 188, 291 ГК України та статей 782, 783 ЦК України врегульовано право сторін на одностороннє розірвання договору за законом та порядок такого розірвання. Ці норми не забороняють сторонам договору оренди погодити інші повноваження сторони на одностороннє розірвання договору та порядок такого розірвання безпосередньо в договорі, що кореспондується і з загальними нормами та засадами законодавства. Погодження сторонами умови про право сторони на відмову від Договору у передбаченому порядку є згодою сторін на припинення договору. Умови пунктів 7.2 та 7.4 Договору не суперечать нормам Цивільного та Господарського кодексів України, оскільки має місце взаємне волевиявлення двох сторін.

12. Суд апеляційної інстанції зауважив, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не врахував зміст норми статті 291 ГК України, яка передбачає можливість за згодою сторін розірвати договір оренди з підстав, передбачених ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

13. 21.02.2023 Товариство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

14. Скаржник визначив підставою касаційного оскарження постанови пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми статті 188, частини третьої статті 291 ГК України та частин першої, другої третьої статті 651 ЦК України без урахування висновків, що викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18 (пункти 6.2.8 -6.2.10), а також у постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.07.2019 у справі № 916/1658/18 (пункти 5.2.9 -5.2.10), від 23.07.2019 у справі № 916/1368/18, що за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 ГК України; зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором (аналогічні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 916/1383/18, від 20.08.2019 у справі № 916/1678/18, від 20.08.2019 у справі № 916/1680/18).

15. В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник зазначає, що:

- норми ЦК України передбачають виключний перелік підстав, які дозволяють орендодавцю вимагати розірвання договору найму (оренди) в односторонньому порядку. Такі норми мають імперативний характер і не передбачають права сторін врегулювати свої відносини в інший спосіб;

- умова пункту 7.4 Договору щодо розірвання договору оренди шляхом відмови від договору оренди, якщо орендар не вніс орендну плату за користування об`єктом оренди у строк, що передбачений в Договорі, суперечить вимогам статті 291 ГК України та статей 782, 783 ЦК України. Суперечить цим вимогам і умова пункту 7.2 Договору в частині припинення договору з ініціативи орендодавця або орендаря в односторонньому порядку, оскільки не містить умов та підстав для такого припинення договору;

- суд апеляційної інстанції неправильно врахував висновки, що викладені в постановах Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 910/10233/20, від 01.04.2021 у справі № 910/5206/20, від 03.06.2021 у справі № 914/2178/19. У цих справах предметом спору було стягнення заборгованості за договором підряду. Правовідносини у цих справі не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається;

- суд апеляційної інстанції неправильно врахував висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 13.12.2021 у справі №904/2780/19. Правовідносини у цій справі не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається. Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за договором оренди, а не визнання недійсним пунктів договору оренди.

Позиція інших учасників справи

16. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, просив скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

17. Відповідач вважає, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, зокрема:

- у справі № 916/1684/18 за позовом про усунення перешкод в користуванні майном шляхом звільнення торговельного місця суд виходив з того, що договір не містить ані підстав розірвання договорів чи припинення ними дії (за виключенням закінчення строку, на який вони були укладені), ані посилання на можливість вчинення певних дій в односторонньому порядку, ані положень щодо можливості відхилення від загального порядку розірвання господарських договорів, встановленого статтею 188 ГК України (пункт 6.2.10 постанови). Натомість у справі, що переглядається, інші предмет та підстави позову, встановлено інші фактичні обставини справи, з яких виходив Верховний Суд при мотивуванні власного рішення. Оспорювані пункти 7.2. та 7.4. Договору містять умови та порядок розірвання Договору, що були погоджені сторонами;

- у постановах від 09.07.2019 у справі № 916/1658/18, від 20.08.2019 у справі № 916/1678/18 та від 20.08.2019 у справі № 916/1680/18 Верховний Суд також виходив з відсутності в договорах погоджених сторонами підстав розірвання договору чи припинення ним дії (за виключенням закінчення строку, на який він був укладений), посилання на можливість вчинення певних дій в односторонньому порядку, положень щодо можливості відхилення від загального порядку розірвання господарських договорів, встановленого статтею 188 ГК України;

- у постановах від 23.07.2019 у справі № 916/1368/18 та від 08.08.2019 у справі № 916/1383/18 Верховний Суд погодився з висновком про наявність правових підстав для визнання недійсними додаткових угод, оскільки її укладення відбулось після закінчення строку дії договорів доручення. Щодо ж до умов договору про припинення їх дії, то Верховний Суд встановив відсутність переліку підстав для припинення договорів в односторонньому порядку та не зазначення в повідомленнях обставин такого припинення.

18. Відповідач вказує на необхідність врахування висновків у пунктах 6.5 - 6.13 постанови від 31.07.2019 у справі № 922/3248/18, а також у пунктах 10.1 -10.6 постанови від 17.10.2019 у справі № 922/3249/18. У цих справах Верховний Суд дійшов висновку, що пункт договору, в якому сторони погодили право орендодавця припинити дію цього договору шляхом письмового попередження про це орендаря не менш ніж за 30 календарних днів, не суперечить вимогам чинного законодавства. Суд, враховуючи висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 916/1684/18, встановлену законом свободу договору, зробив висновок, що сторони на власний розсуд погодили підстави та порядок припинення дії цього договору, шо не суперечить вимогам статей 6, 525. 598. 627, 651 ЦК України та статей 188, 291 ГК України.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

19. У статті 287 ГПК України, якою регламентоване право касаційного оскарження, визначено перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню у господарському процесі, а також визначені підстави та випадки, коли касаційне оскарження допускається.

20. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовуються правила статті 300 ГПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч. 1).

21. Як вже зазначалось, касаційне провадження у справі відкрито відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

22. Наведене узгоджується із частиною четвертою статті 236 ГПК України, яка визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

23. Отже, відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) відсутня постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку; (3) висновок Верховного Суду стосується правовідносин, які є подібними.

24. Задля юридичної визначеності в застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду у пунктах 24-32, 39 постанови від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20,) конкретизувала свої висновки щодо подібності правовідносин, зазначивши, що для цілей застосування приписів процесуальних законів подібність правовідносин слід оцінювати за змістовним, суб`єктним та об`єктним критеріями. Із цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими.

25. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

26. Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції вважає, що ці висновки стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, з огляду на таке.

27. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18 (пункти 6.2.8 -6.2.10), а також у постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.07.2019 у справі № 916/1658/18 (пункти 5.2.9 -5.2.10), від 23.07.2019 у справі № 916/1368/18 розглядався спір про усунення перешкод у користуванні майном, в межах якого суд вирішував питання застосування норма статей 188, статті 291 ГК України, 651 ЦК України в аспекті правових наслідків надсилання орендодавцем листа про розірвання договору в односторонньому порядку та наявності у нього права вимагати від орендаря усунути перешкоди в користуванні торговельним місцем шляхом його звільнення, якщо договір не містить ані підстав розірвання договору чи припинення ним дії (за виключенням закінчення строку, на який він був укладений), ані посилання на можливість вчинення певних дій в односторонньому порядку, ані положень щодо можливості відхилення від загального порядку розірвання господарських договорів; і орендар проти цього заперечує. Суд зробив правовий висновок, що за таких обставин справи договір оренди не припиняється і орендодавець не має права вимагати повернення майна, що є правовим висновок, який має враховуватися в інших справах. Аналогічні висновки були зроблені і в постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 916/1383/18, від 20.08.2019 у справі № 916/1678/18, від 20.08.2019 у справі № 916/1680/18.

28. Верховний Суд звертає увагу, що в жодній зі справ, на які посилається скаржник, не вирішувалось питання недійсності умови договору оренди з підстав невідповідності вимогам статті 188, частини першої статті 291 ГК України, статей 782, 783 ЦК України у сукупності з нормами статей 203, 215 ЦК України, що регулюють підстави визнання недійсними правочину в судовому порядку. Окрім того, у справах, на які посилається скаржник, були інші умови договору оренди, що є суттєвим для вирішення спору щодо недійсності окремих умов договору.

29. Отже, спірні правовідносини у справі, що переглядається, та у справах, на які послався скаржник у касаційній скарзі, є неподібними за змістовним критерієм.

30. З огляду на викладене, касаційне провадження, яке відкрите з підстави передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу.

Керуючись статтями 129, 234, 235, 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Алонза" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.01.2023 у справі №904/9691/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко