СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Харків Справа № 922/470/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Дзюби А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" (вх.№733 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.09.2022 у справі №922/470/22, ухвалене суддею Прохоровим С.А. у приміщенні Господарського суду Харківської області, повний текст рішення складено 30.09.2022,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ", с.Веселе Харківського району Харківської області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА", с.Крупець Славутського району Хмельницької області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінського Володимира Євгеновича , м. Львів,

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.09.2022 у справі №922/470/22 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" повністю; визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №3122, що вчинений 26 листопада 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінським Володимиром Євгеновичем, в якому запропоновано до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" (ідентифікаційний код 37574805) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" (ідентифікаційний код 34863309) безумовне грошове зобов`язання у розмірі 28515143,00 грн (двадцять вісім мільйонів п`ятсот п`ятнадцять тисяч сто сорок три гривні 00 копійок), штрафу у розмірі 14257571,50 грн (чотирнадцять мільйонів двісті п`ятдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят одна гривня 50 копійок), витрат за вчинення нотаріальних дій у розмірі 215000,00 грн (двісті п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок); стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" 2481,00 грн судового збору.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заборгованість за оспорюваним виконавчим написом є спірною, під час розгляду справи відповідачем не було доведено факту відправки та отримання позивачем вимоги про порушення зобов`язань. Відсутність повідомлення про порушення основного зобов`язання, надісланого у встановленій законом формі в установленому законом порядку до видачі виконавчого напису нотаріуса є самостійною та достатньою правовою підставою визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Місцевий господарський суд також зазначив, що звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису 25.11.2021, відповідачем було пропущено позовну давність щодо вимог про стягнення штрафу, що свідчить про те, що такі вимоги не є безумовними та безспірними, що повинно було стати підставою для відмови приватним нотаріусом від вчинення виконавчого напису. При цьому, посилаючись на те, що матеріалами справи підтверджено, що позивачем на виконання умов договору поставки № було перераховано на рахунок відповідача 28515143,00 грн, що повністю покриває суму встановлену в аграрній розписці, укладеною на підставі договору поставки, суд першої інстанції дійшов висновку, що борг погашений повністю, забезпечення припинено належним виконанням основного зобов`язання, а наявності іншої заборгованості відповідачем не доведено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21.09.2022 у справі №922/470/22 та відмовити у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА".

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, не з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, встановленим обставинам справи. Апелянт, зокрема, зазначає, що позивач аграрну розписку від 18.03.2020 за реєстровим №237 не виконав взагалі, фактично не здійснив оплат за нею, при цьому здійснював часткове погашення боргу за договором поставки. Вказує на те, що аграрна розписка, видана позивачем, є правочином (товаророзпорядчим документом), що містить безумовне грошове зобов`язання позивача сплатити 28515143,00 грн у строк до 15 серпня 2020 року на відповідний рахунок відповідача, проте позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження погашення цієї розписки, зокрема, платіжних доручень з призначенням платежу - «оплата зобов`язань за розпискою», оскільки, таких платежів позивачем не здійснювалося, а отже, не існує жодних підстав вважати, що дана розписка є виконаною. Звернення відповідача до нотаріуса було зроблено в межах строку встановленого ст. 88 Закону України "Про нотаріат", отже, жодні «строки давності» не було пропущено, а суд першої інстанції безпідставно поширив позовну давність на порядок вчинення виконавчого напису нотаріусу. Крім того, відповідач надав нотаріусу усі документи перелічені в п. 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, на підтвердження чого відповідачем надано до суду відповідні докази та що підтверджено матеріалами нотаріальної справи.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.) апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" залишено без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 21.09.22 у справі №922/470/22 залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову сул апеляційної інстанції, надавши оцінку долученим до позовної заяви доказам, зокрема платіжним дорученням, вказав на те, що на момент вчинення 26.11.2021 нотаріусом виконавчого напису заборгованість боржника у розмірі 28.515.143,00 грн основного боргу та штрафу у розмірі 14.257.571,50 грн була спірною. Щодо вказаних у виконавчому написі штрафних санкцій, то суд апеляційної інстанції виходив з недоведеності наявності у позивача безспірної заборгованості, та, відповідно, відсутності підстав для нарахування будь-яких штрафних санкцій.

Постановою Верховного Суду від 23.03.2023 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" задоволено частково, постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 у справі №922/470/22 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права внаслідок недопущення до розгляду справи апеляційним господарським судом представника ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" у судовому засіданні 08.12.2022 у режимі відеоконференції, а відтак зазначив про передчасність висновків апеляційного господарського суду про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, необхідність скасування постанови суду апеляційної інстанцій з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

18.04.2023 матеріали даної справи надійшли на розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 18.04.2023, сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" (вх.№733 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.09.2022 у справі №922/470/22; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 30 травня 2023 року об 11:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, каб. № 104.

22.05.2023 до суду апеляційної інстанції через систему "Електронний суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" адвоката Стеценко Алли Іванівни надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку (вх. № 5711), яку задоволено ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2023.

29.05.2023 до суду апеляційної інстанції засобами електронного зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" надійшло клопотання про подання додаткових доказів та відкладення розгляду справи (вх. № 6110ел.9619), в якому заявник просить долучити до матеріалів справи копію постанови Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 у справі №922/2154/22 та взяти до уваги фактичні обставини, встановлені судом. Крім того, заявник просить у разі об`єктивної неможливості представника відповідача взяти участь у судовому засіданні відкласти розгляд даної справи.

Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 30.05.2023 розпочалось в режимі відеоконференції за участю представника апелянта, який підтримав заявлене клопотання про долучення додаткових доказів та надав пояснення щодо обставин справи з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги; представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Водночас, представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, зокрема, задля надання можливості ознайомитись з клопотанням відповідача про долучення додаткових доказів та з`ясування правової позиції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 13 червня 2023 року о 14:00 години; повідомлено учасників справи, що судове засідання відбудеться у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал №104; задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" адвоката Стеценко Алли Іванівни про участь у судовому засіданні, призначеному на 13.06.2023 о 14:00 годині, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнити; ухвалено судове засідання у справі №922/470/22, призначене на 13.06.2023 о 14:00 годині, провести за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" адвоката Стеценко Алли Іванівни в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку.

13.06.2023 до суду апеляційної інстанції від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" адвоката Чуб Сергія Володимировича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому заявник просить відкласти розгляд даної справи на інший день; справу за відсутності представника ТОВ "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" Чуба С.В. не розглядати. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що у призначене судове засідання представник позивача не має можливості з`явитися у зв`язку із зайнятістю в невідкладних слідчих діях вручення підозри у кримінальному провадженні № 0000072 від 20.03.2023 у Харківській окружній прокуратурі Харківської області з клієнтом, з яким також укладений договір про правову допомогу.

Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 13.06.2023 розпочалось в режимі відеоконференції за участі представника апелянта, який залишив вирішення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи на розсуд суду, зазначивши про своєчасну обізнаність останнього про дату, час та місце судового розгляду з огляду на особисту присутність в попередньому судовому засіданні.

Розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, апеляційний господарський суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частинами 11, 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 13 статті 270 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №910/6097/17 зазначив, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності.

Колегія суддів враховує, що правову позицію позивача викладено у позовній заяві, представником позивача у попередньому судовому засіданні 30.05.2023 було надано усні пояснення щодо обставин справи, до того ж в судовому засіданні було оголошено перерву, з урахуванням, зокрема, клопотання представника позивача, явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, усі доводи і вимоги учасники справи можуть викласти і подати суду письмово, тоді як у клопотанні про відкладення розгляду справи заявник не навів суду доводів, що унеможливлюють розглянути судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу за відсутності його представника.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що посилання представника позивача на зайнятість в невідкладних слідчих діях, які призвели до неможливості участі представника позивача адвоката Чуба С.В. у судовому засіданні 13.06.2023, не перешкоджає розгляду справи. До того ж, заявником не надано жодних доказів на підтвердження обставин, що унеможливили участь останнього в даному судовому засіданні.

За таких обставин, оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції присутній представник апелянта підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21.09.2022 у справі №922/470/22 та відмовити у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ". Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" (продавець, відповідач) та ТОВ "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" (покупець, позивач) 01.01.2020 укладено договір поставки № (т.1, а.с 40-49), відповідно до умов пункту 1.1 якого договір направлений на забезпечення продавцем покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону 2020 року.

За умовами пункту 1.1.1 цього договору у відповідності до умов, зазначених у даному договорі, продавець зобов`язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати вартість наступних сільськогосподарських товарів (що йменуються надалі - товари): насіння: ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшника, пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни та жита; засоби захисту рослин; мінеральні добрива; добрива для позакореневого підживлення.

Відповідно до пункту 1.1.3 договору поставки сторони домовились, що зобов`язання покупця з оплати згідно даного договору та усіх специфікацій/додатків тощо до нього (крім поставки на умовах передплати) мають бути забезпечені у спосіб, прийнятний для продавця: аграрною розпискою та/або заставою нерухомості, рухомого майна, цінних паперів, майновою порукою та/або персональною порукою керівників, власників покупця, третіх осіб, банківською гарантією та/або іншим чином у спосіб, не заборонений законом та прийнятний для продавця.

Порядок оплати регулюється пунктом 4.3 договору поставки: якщо інші умови оплати не будуть погоджені сторонами, покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31.10.2020. Якщо в додатках до договору буде вказана дата оплати із зазначенням лише дати та місяця, вважатиметься, що мова йде про 2020 рік.

У пункті 4.3.1 договору сторони погодили, що у разі забезпечення зобов`язань покупця з оплати за аграрною розпискою незалежно від умов специфікацій/додатків до договору, вважатиметься, що датою оплати товару за даним договором у розмірі, зазначеному в аграрній розписці, є дата оплати, зазначена в такій аграрній розписці. Якщо сума аграрної розписки буде меншою, аніж загальна вартість поставки (та відповідно, зобов`язань покупця із оплати) за даним договором, то заборгованість погашається у хронологічному порядку, тобто за аграрною розпискою погашається заборгованість із більш ранніми строками оплати. Дане правило може застосовуватися до необмеженої кількості аграрних розписок. З метою застосування штрафних санкцій за даним договором - до покупця застосовуватимуться початково погоджені строки оплати, зазначені у специфікаціях/додатках до договору або 31 жовтня 2020 року (відповідно до правил, визначених у п. 4.3.).

Відповідно до пункту 9.6 договору поставки він діє з моменту підписання до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У Додатку №3 до договору поставки від 01.01.2020 № сторони погодили продовження строку дії договору на 2021 рік (до 31.12.2021 включно, а в частині невиконаних зобов`язань до повного їх виконання) (т.1, а.с.50).

В забезпечення виконання зобов`язань позивача за договором поставки, позивач (боржник) видав Фінансову аграрну розписку 18.03.2020, що посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Манерко Л.М. і зареєстрована в реєстрі за № 237 (т.1, а.с. 19-38).

У пункті 1 Фінансової аграрної розписки від 18.03.2020 зазначено, що розписка встановлює безумовне грошове зобов`язання позивача (боржника) сплатити відповідачу (кредитору) грошову суму у розмірі 28.515.143,00 грн, що є еквівалентом в товарному розрахунку за відповідною формулою, у строк до 15.08.2020.

Кредитором та отримувачем коштів за цією Аграрною розпискою є ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" (кредитор). Цією розпискою забезпечується виконання зобов`язань за договором № від 01.01.2020, укладеним між боржником та кредитором. Боржник зобов`язується здійснити оплату згідно пункту 1 Розписки в безготівковій формі на рахунок кредитора НОМЕР_1 в АТ "Креді Агріколь Банк". Під "здійсненням опалти" розуміється зарахування грошових коштів на зазначений вище рахунок кредитора (п.п. 2, 3, 4 Фінансової аграрної розписки).

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Фінансової аграрної розписки, за попередньою домовленістю з кредитором, узгоджено наступний порядок повернення Розписки: з дня отримання повного виконання зобов`язання за Розпискою кредитор протягом чотирнадцяти робочих днів (якщо інший строк не буде узгоджено сторонами додатково в письмовій формі) робить на ній напис "Виконано", що скріплюється підписом кредитора, і повертає таку Розписку боржнику. Повернення здійснюється шляхом особистої передачі Розписки від кредитора до боржника, а в разі неможливості, про що боржник зобов`язаний письмово повідомити Кредитора, - шляхом направлення Розписки цінним листом з описом вкладення на адресу боржника, вказану в Розписці. Після повернення боржнику оригіналу Розписки з відміткою про її виконання боржник має право звернутися до особи, яка вчиняє нотаріальні дії, для внесення запису про виконання Розписки до відповідних реєстрів.

Відповідно до пункту 5 Фінансової аграрної розписки в забезпечення виконання зобов`язання за цією розпискою боржник передає в заставу майбутній врожай зерна, що вирощується на земельних ділянках, розташованих на території Харківської області, в кількості 289 одиниць.

У пункті 19 Фінансової аграрної розписки передбачено, що у разі невиконання своїх зобов`язань за Аграрною розпискою у строк до 31 жовтня 2020 року (що застосовується виключно для цілей штрафу згідно даного пункту Розписки та не підміняє строку виконання Розписки згідно пункту 1) боржник зобов`язується сплатити кредитору штраф у розмірі 50 (п`ятдесяти) % від суми боргу боржника за Розпискою станом на кінець банківського дня 31 жовтня 2020 року.

Згідно з пунктом 21 Фінансової аграрної розписки у разі невиконання боржником зобов`язань за Аграрною розпискою у вказаний у ній строк кредитор має право звернутися до особи, уповноваженої вчиняти нотаріальні дії, за вчиненням виконавчого напису, який підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому чинним законодавством для виконання правочинів, що встановлюють безумовне грошове зобов`язання.

11.11.2021 ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" листом № 4/ар надіслало на адресу ТОВ "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання, в якій вимагало терміново виконати зобов`язання за фінансовою аграрною розпискою від 18.03.2020 №237, а саме - сплатити 42772714,50 грн. У вимозі зазначено, що на час звернення розписка є невиконаною, оскільки не сплачено суму 28.515.143,00 грн, штраф за невиконання розписки до 31.10.2020 становить 14257571,50 грн. На підтвердження доказів направлення зазначеної вимоги матеріали справи містять фіскальний чек, накладну, опис вкладення у цінний лист та відомості з сайту Укрпошти щодо поштового відправлення за трек-номером 443, відповідно до яких відправлення вручено адресату 16.11.2021 (т.1, а.с.113-115).

25.11.2021 ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" звернулось до приватного нотаріуса із заявою №5/ар від 25.11.2021 про вчинення виконавчого напису про стягнення з ТОВ "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" за Аграрною розпискою: 28.515.143,00 грн безумовного грошового зобов`язання боржника за Аграрною розпискою; 14.257.571,50 грн штрафу у розмірі 50% від суми боргу за розпискою станом на кінець банківського дня 31 жовтня 2020 року за невиконання зобов`язань за Аграрною розпискою у строк до 31 жовтня 2021 року; 215000,00 грн відшкодування кредитору витрат за вчинення виконавчого напису, що передбачено п. 21 Аграрної розписки (т.1, а.с.112).

26.11.2021 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінським Володимиром Євгеновичем на підставі статті 87 Закону України "Про нотаріат", статті 7, 13 Закону України "Про аграрні розписки", пункту 12 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, вчинено виконавчий напис про стягнення з боржника - ТОВ "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ") на користь стягувача (кредитора за аграрною розпискою) ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА", на підставі Фінансової аграрної розписки, посвідченої Манерко Л.М., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області від 18 березня 2020 року за реєстром №237, зареєстрованої в Реєстрі аграрних розписок реєстратором Манерко Л.М., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області від 18 березня 2020 року, номер запису 3504 (надалі Аграрна розписка), якою встановлено безумовне грошове зобов`язання боржника сплатити кредитору грошову суму у розмірі 28.515.143,00 грн у строк до 15 серпня 2020 року (включно), сплатити штраф за невиконання даного зобов`язання, згідно пункту 19 Аграрної розписки, в розмірі 50 % від суми боргу боржника за Розпискою станом на кінець банківського дня 31 жовтня 2020 року, що у зв`язку з повним невиконанням Аграрної розписки складає 14.257.571,50 грн, а також відповідно до п. 21 Аграрної розписки, відшкодування кредитору витрат за вчинення нотаріальних дій, в сумі 215.000,00 грн (т.1, а.с.39, 109).

Строк, за який провадиться стягнення: з 16 серпня 2020 року по 26 листопада 2021 року.

Суми, що підлягають стягненню: 1) безумовне грошове зобов`язання Боржника за Аграрною розпискою сплатити кредитору грошову суму у розмірі 28.515.143,00 грн; 2) штраф у розмірі 50 %, відповідно до пункту 19 Аграрної розписки, від суми боргу за Розпискою у розмірі 14.257.571,50 грн; 3) відповідно до п. 21 Аграрної розписки, відшкодування Кредитору витрат за вчинення нотаріальних дій, відповідно до ст. 31 Закону України "Про нотаріат" - стягнути плату за вчинення виконавчого напису за домовленістю між нотаріусом та кредитором в сумі 215000,00 грн.

Цей виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення і може бути пред`явлений до виконання до примусового виконання протягом трьох років. Зареєстровано в реєстрі за №3122.

В подальшому, відповідачем пред`явлено вказаний виконавчий напис до примусового виконання.

На підставі зазначеного виконавчого напису 10.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Родіним Геннадієм Вікторовичем відкрито виконавче провадження за ВП № 67855588, в межах якого накладено арешт на кошти та майно боржника (т.1, а.с.52-66).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.01.2022 у справі № 86з-22 зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 3122, вчиненого 26.11.2021 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінським Володимиром Євгеновичем, в якості заходу забезпечення майбутнього позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню.

02.02.2022 ТОВ "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" надіслано на адресу ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" вимогу вих. № б/н про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" Фінансової аграрної розписки від 18.03.2020, що посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Манерко Л.М. і зареєстрована в реєстрі за №237, із написом про її виконання упродовж семи календарних днів з моменту отримання цієї вимоги (т.1, а.с.15-18).

У цій вимозі позивач зазначив про виконання зобов`язань за Фінансовою аграрною розпискою від 18.03.2020 та здійснення оплати на користь ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" на загальну суму 28.515.143,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, а саме: № 161 від 27 жовтня 2020 року на суму 7000000,00 грн; № 260 від 16 листопада 2020 року на суму 1000000,00 грн; № 366 від 30 грудня 2020 року на суму 1000000,00 грн; № від 05 лютого 2021 року на суму 100000,00 грн; № від 19 лютого 2021 року на суму 1000000,00 грн; № від 01 березня 2021 року на суму 5000000,00 грн; № від 02 квітня 2021 року на суму 2450000,00 грн; № від 02 квітня 2021 року на суму 3550000,00 грн; № від 05 квітня 2021 року на суму 2987115,36 грн; № від 28 травня 2021 року на суму 1000000,00 грн; № від 01 червня 2021 року на суму 1000000,00 грн; № від 12 серпня 2021 року на суму 1000000,00 грн; № від 08 вересня 2021 року на суму 50000,00 грн; № від 10 вересня 2021 року на суму 50000,00 грн; № від 22 жовтня 2021 року на суму 1347559,62 грн.

Копії вищезазначених платіжних доручень за період жовтень 2020 року жовтень 2021 року на загальну суму 28.534.674,98 грн додано до матеріалів справи (т.1, а.с.67-75).

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" (далі ТОВ "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ", позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" (далі ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА", відповідач) про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, що вчинений 26.11.2021 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінським Володимиром Євгеновичем, зареєстрованим в реєстрі за № 3122, у якому запропоновано до стягнення з ТОВ "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" на користь ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" безумовне грошове зобов`язання у розмірі 28.515.143, 00 грн, штрафу у розмірі 14.257.571, 50 грн, витрат за вчинення нотаріальних дій у розмірі 215000,00 грн (т.1, а.с.1-7).

Предметом позову у даній справі є визнання вказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а підставами позову позивач зазначив те, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з грубим порушенням норм законодавства, зокрема статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, оскільки:

- сума заборгованості за Фінансовою аграрною розпискою від 18.03.2020 на момент вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була сплаченою у повному обсязі, у зв`язку з чим позивачем було направлено відповідачу вимогу про повернення Фінансової аграрної розписки із написом про її виконання. При цьому позивач зазначив, що Фінансовою аграрною розпискою забезпечувалося виконання грошового зобов`язання за договором поставки № у сумі 28 515 143,00 грн., яку позивачем було сплачено на поточний рахунок, зазначений у Фінансовій аграрній розписці, на підтвердження чого до позову додано копії платіжних доручень;

- на підставі пункту 19 Фінансової аграрної розписки від 18.03.2020 нараховані штрафні санкції із порушенням строку, встановленого частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України. Зміст пункту 19 Фінансової аграрної розписки від 18.03.2020 не конкретизує момент сплати штрафу (початок виконання даного зобов`язання), а лише вказує на обов`язок позивача сплатити штраф у разі невиконання грошових зобов`язань за Фінансовою аграрною розпискою у строк до 31 жовтня 2020 року (зазначений строк стосується лише основного зобов`язання), а тому, на момент вчинення виконавчого напису не існувало прострочення щодо виконання такого зобов`язання як сплата штрафу, оскільки відповідачем не було направлено позивачу письмової вимоги щодо сплати штрафу, а зобов`язання за Фінансовою аграрною розпискою вже було виконано позивачем;

- виконавчий напис вчинено за відсутності доказів направлення (чеку та опису) позивачу письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання за аграрною розпискою, які пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 передбачені в переліку документів, що подаються нотаріусу для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими аграрними розписками.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Ясінський В.Є. в письмових поясненнях (вих. 124/01-16 від 23.12.2020) по даній справі, наданих суду першої інстанції зазначив, що ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" при зверненні із вимогою вих. № 5/ар від 25.11.2021 про вчинення спірного виконавчого напису на фінансовій аграрній розписці від 18.03.2020 № 237 було надано вичерпний перелік документів, передбачених пунктом 12 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, а саме: оригінал Аграрної розписки, копію письмової вимоги ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" про усунення порушення виконання зобов`язання за Аграрною розпискою, оригінал накладної АТ "Укрпошта" від 11.11.2021, оригінал розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку (фіскальний чек) АТ "Укрпошта" від 11.11.2021, оригінал опису вкладення у цінний лист АТ "Укрпошта" від 11.11.2021, що підтверджує надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання та копії вказаних документів серед іншого додано до зазначених пояснень (т. 1 а.с. 106-134).

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач у відзиві на позов посилався на те, що підставі договору поставки від 01.01.2020 № відповідачем було поставлено ТОВ "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" товар на загальну вартість 95528908,00грн, яку боржник погасив лише частково (із врахуванням оплат поручителем) на суму 40175474,50грн, отже, сума основного боргу боржника перед кредитором складає 55353433,50грн. Вказував на те, що позивач аграрну розписку не виконав взагалі, натомість на власний розсуд та неналежним чином здійснював погашення боргу за договором поставки. За твердженням відповідача, у відповідності до норм чинного законодавства аграрна розписка є самодостатнім правочином, який не можна ототожнювати з договором поставки, та що містить безумовне грошове зобов`язання позивача сплатити грошові кошти у розмірі 28.515.143,00 грн до 15.08.2020, яке не залежить від інших юридичних фактів, у тому числі договору поставки. Зазначив про відсутність документів на підтвердження оплати за аграрною розпискою чи припинення зобов`язань за нею будь-яким іншим чином. На думку відповідача, ним наданий повний пакет документів, передбачений чинним законодавством, для вчинення виконавчого напису нотаріуса, а тому будь-яких інших документів нотаріус не зобов`язаний був вимагати у відповідача. Зазначив про безпідставність посилання позивача на порушення відповідачем строку встановленого статтею 232 ГК України в частині нарахування штрафу, оскільки звернення відповідача до нотаріуса зроблено в межах строку встановленого Законом України "Про нотаріат" для вчинення виконавчого напису. Вказує на підтвердження належними доказами обставин щодо направлення письмової вимоги боржнику про усунення порушення виконання зобов`язання, тоді як чинне законодавство не передбачає необхідності підтверджувати отримання боржником такої вимоги, оскільки останній може відмовитися від отримання поштової кореспонденції. При цьому, до вказаного відзиву додано докази листування між сторонами, в яких позивачем визнається наявність заборгованості за договором поставки від 01.01.2020 № (т.1, а.с. 142-174).

21.09.2022 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про задоволення позову з підстав, зазначених вище у цій постанові (т.1, а.с. 253-256).

Підставою апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" вказує, зокрема, на невідповідність висновків місцевого господарського суду щодо спірності заборгованості за виконавчим написом, сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах, щодо змісту: статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат", викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц; статті 12 Закону України "Про аграрні розписки", викладеній в постанові від 27.01.2022 у справі № 924/233/21. Окрім того скаржник стверджує, що суд встановив обставини, які мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (за твердженням відповідача, судом були прийняті в якості допустимих доказів на погашення аграрної розписки платіжні доручення для погашення іншого правочину, який не є аграрною розпискою); зробив висновки, що не відповідають обставинам справи стосовно не направлення позивачем вимоги кредитора про усунення порушення за аграрною розпискою, щодо відсутності заборгованості позивача за договором поставки; неправильно застосував норми матеріального права (ст. 256 ЦК України) щодо вимог з оплати штрафу, яка, на думку апелянта, підлягає застосуванню під час звернення до суду.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Предметом спору в цій справі є матеріально-правова вимога ТОВ "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а підставами позову позивач зазначив те, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням норм законодавства, зокрема статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Особа, яка звертається до господарського суду з позовом, самостійно обирає спосіб захисту, визначає відповідача, предмет та підстави позову та зазначає у позовній заяві яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов.

Частиною 3 статті 16 Цивільного кодексу України унормовано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" (у редакції, чинній на момент вчинення спірного виконавчого напису) нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису.

Згідно зі статтю 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 затверджено "Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів".

Відповідно до пункту 12 вказаного Порядку, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріального посвідченими аграрними розписками подаються:

а) оригінал аграрної розписки без відмітки про її виконання;

б) засвідчена кредитором копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику;

в) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Отже, за результатами аналізу наведених норм можна дійти висновку, що виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. (Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25.10.2022 у справі № 910/7013/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц зазначила, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такої.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

У постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такі висновки викладені також в ухвалі Великої Палати Верховного Суду, викладеним від 04.11.2019 у справі № 916/313/18.

Отже, станом на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинні існувати відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, а також сама заборгованість (інша відповідальність боржника перед стягувачем), яка має бути безспірною.

Водночас, статтею 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

З урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19)).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса від 26.11.2021 (зареєстрований у реєстрі за №3122) був вчинений про стягнення з ТОВ "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" на користь ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА", окрім іншого, безумовного грошового зобов`язання боржника за Фінансовою аграрною розпискою від 18.03.2020 №237 у розмірі 28515143,00грн.

Причиною спору зі справи стало питання щодо наявності або відсутності підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису №3122, вчиненого на підставі Фінансової аграрної розписки від 18.03.2020 (далі - Аграрна розписка).

Враховуючи предмет та підстави позову, з`ясуванню підлягають питання чи мав позивач на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису безспірну заборгованість перед відповідачем та чи були у нотаріуса достатні правові підстави для вчинення виконавчого напису щодо стягнення боргу та штрафних санкцій, передбачених аграрною розпискою.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відносини, що виникають під час оформлення, видачі, обігу, виконання аграрних розписок регулюються Законом України "Про аграрні розписки".

Відповідно до визначення термінів, що містяться у статті 1 Закону України "Про аграрні розписки",

- аграрна розписка - товаророзпорядчий документ, що фіксує безумовне зобов`язання боржника, яке забезпечується заставою, здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених у ньому умовах;

- боржник за аграрною розпискою - особа, яка видає аграрну розписку для оформлення свого зобов`язання здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених в аграрній розписці умовах;

- кредитор за аграрною розпискою - фізична чи юридична особа, яка надає грошові кошти, послуги, поставляє товари, виконує роботи як зустрічне зобов`язання за договором, за яким боржник за аграрною розпискою видає їй аграрну розписку, наділяючи правом вимагати від нього належного виконання зобов`язань, а також фізична чи юридична особа, яка отримала права кредитора за аграрною розпискою від іншого кредитора за аграрною розпискою у спосіб, не заборонений законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про аграрні розписки" аграрні розписки використовуються в операціях з сільськогосподарською продукцією.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про аграрні розписки" фінансова аграрна розписка - це аграрна розписка, що встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, розмір якої визначається за погодженою боржником і кредитором формулою з урахуванням цін на сільськогосподарську продукцію у визначеній кількості та якості.

Виконання боржником зобов`язань за фінансовими аграрними розписками здійснюється лише в безготівковій формі.

Аграрну розписку не можна ототожнювати із договором поставки, на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання до боржника - сільгоспвиробника. При оформленні та видачі аграрної розписки наявність такого зустрічного зобов`язання необхідна виключно для підтвердження статусу кредитора та можливості видачі аграрної розписки.

Аграрна розписка не є і додатком до договору поставки, на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання до боржника - сільгоспвиробника.

При цьому аграрна розписка є специфічним видом правочину, який має спеціальне законодавче врегулювання - Закон України "Про аграрні розписки". Аграрна розписка є окремим правочином, товаророзпорядчим документом, який встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, забезпечене заставою майбутнього врожаю. Аграрна розписка може містити, крім іншого, відповідальність за її невиконання та інші положення, що не суперечать законодавству. Аграрна розписка виконується незалежно від виконання договору поставки (чи іншого), на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання, вона може бути відступлена іншому кредитору.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 924/233/21.

Отже, спірні правовідносини між сторонами у справі виникли саме на підставі виданої позивачем 18 березня 2020 року Фінансової аграрної розписки, що була нотаріально посвідчена, яка є окремим видом правочину та підставою виникнення взаємних прав та обов`язків між сторонами.

Так, як встановлено судом, у пункті 1 Фінансової агарної розписки сторони встановили безумовне грошове зобов`язання боржника сплатити кредитору грошову суму у розмірі 28515143,00 грн у строк до 15.08.2020 (включно). Тобто, строк виконання зобов`язань з оплати за фінансовою аграрною розпискою настав 15.08.2020.

Пункт 4 Фінансової агарної розписки передбачає, що позивач зобов`язується здійснити оплату згідно з пунктом 1 розписки у безготівковій формі на рахунок кредитора.

Однак, судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не встановлювались обставини належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Фінансовою аграрною розпискою станом на 15.08.2020.

Так, судом першої інстанції зазначено, що позивачем на виконання умов договору поставки сплачено на рахунок відповідача 28515143,00 грн, що повністю покриває суму встановлену в Аграрній розписці, укладеною на підставі договору поставки, тоді як наявності іншої заборгованості за відповідачем доведено не було.

Враховуючи зазначене та те, що забезпечення виконання зобов`язання за договором поставки, визначені в Аграрній розписці щодо безумовної сплати грошових коштів в розмірі 28515143,00 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що зобов`язання позивача за вказаною аграрною розпискою були виконані, оскільки ним проведено розрахунки за договором поставки на суму 28515143,00 грн та забезпечення було припинено належним виконанням основного зобов`язання.

Проте, дійшовши наведених висновків судом першої інстанції не враховано, що аграрна розписка та договір поставки є окремими правочинами, які встановлюють відповідні права та обов`язки. При цьому, виконання вказаних правочинів тісно переплітаються їх умовами.

Так, зокрема, аграрною розпискою визначено безумовне грошове зобов`язання боржника сплатити кредитору грошову суму у розмірі 28515143,00 грн у строк до 15.08.2020 (включно).

У той же час, у пунктах 4.1, 4.3, 4.3.1 договору поставки визначено, що:

- номенклатура товару, його кількість та ціна зазначаються у специфікаціях до даного договору. При оплаті товару покупець обов`язково повинен вказати номер та дату рахунку чи видаткової накладної, в іншому разі продавець залишає за собою право зарахувати кошти на закриття будь-якої існуючої заборгованості покупця;

- якщо інші умови оплати не будуть погоджені сторонами, покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31.10.2020. Якщо в додатках до договору буде вказана дата оплати із зазначенням лише дати та місяця, вважатиметься, що мова йде про 2020 рік;

- у разі забезпечення зобов`язань покупця із оплати аграрною розпискою незалежно від умов специфікацій/додатків до договору, вважатиметься, що датою оплати товару за даним договором у розмірі, зазначеному в аграрній розписці, є дата оплати, зазначена в такій аграрній розписці. Якщо сума аграрної розписки буде меншою, аніж загальна вартість поставки (та, відповідно, зобов`язань покупця із оплати) за даним договором, то заборгованість погашається у хронологічному порядку, тобто, за аграрною розпискою погашається заборгованість із більш ранніми строками оплати. Дане правило може застосовуватися до необмеженої кількості аграрних розписок. З метою застосування штрафних санкцій за даним договором до покупця застосовуватимуться початково погоджені строки оплати, зазначені у специфікаціях/додатках до договору або 31.10.2020 (відповідно до правил, визначених у пункті 4.3).

Тобто, для встановлення належного виконання боржником аграрної розписки у розмірі і строки, визначені нею, потрібно довести виконання позивачем зобов`язань зі сплати відповідачу за Фінансовою аграрною розпискою 28515143,00 грн у строк до 15.08.2020, з урахуванням пунктів 4.1, 4.3 договору поставки.

Однак, матеріали справи не містять таких доказів, що станом на 15 серпня 2020 року передбачене фінансовою аграрною розпискою безумовне грошове зобов`язання було виконане позивачем.

Крім того пункт 19 Фінансової аграрної розписки передбачає, що у разі невиконання своїх зобов`язань за аграрною розпискою у строк до 31 жовтня 2020 року (що застосовується виключно для цілей штрафу згідно даного пункту розписки та не підміняє строку виконання розписки згідно пункту 1) позивач зобов`язується сплатити відповідачу штраф у розмірі 50 % від суми боргу позивача за розпискою станом на кінець банківського дня 31 жовтня 2020 року.

Отже видана позивачем Фінансова аграрна розписка від 18 березня 2020 року передбачає безумовне грошове зобов`язання позивача сплатити відповідачу грошову суму у розмірі 28515143,00 грн, яке за своєю суттю є основним зобов`язанням за аграрною розпискою, а також передбачає додаткове зобов`язання сплатити штраф, яке виникає у позивача (боржника) у разі невиконання основного (безумовного) зобов`язання.

В обґрунтування підстав позову у цій справі позивач послався на те, що основне зобов`язання за зазначеною Аграрною розпискою в остаточному розмірі 28515143,00 грн було ним виконане повністю.

В якості доказів на підтвердження виконання основного (безумовного) зобов`язання за Аграрною розпискою та, зокрема, доказів сплати повної (остаточної) заборгованості за цими зобов`язаннями, позивач надав суду копії платіжних доручень за період жовтень 2020 року жовтень 2021 року на загальну суму 28.534.674,98 грн (т.1, а.с. 67-75).

Як вбачається з матеріалів справи, за вищезазначеними платіжними дорученнями позивач перерахував відповідачу суму грошових коштів у загальному розмірі 28.534.674,98 грн. Згідно з призначенням платежу, зазначеним у цих платіжних дорученнях, ця сума грошових коштів була перерахована в якості «сплати згідно договору №8 від 01/01/2020».

З огляду на ці обставини, колегія суддів погоджується з твердженнями апелянта, що зазначені платіжні доручення стосуються договору поставки від 01.01.2020 №8, а не Фінансової аграрної розписки від 18 березня 2020 року, які є за своєю суттю різними правочинами, а виконання фінансової аграрної розписки здійснюється безумовно до інших договорів. Врахувавши викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що додані до матеріалів позовної заяви платіжні доручення не є належними доказами виконання позивачем основного (безумовного) зобов`язання за аграрною розпискою та, зокрема доказом сплати безумовної заборгованості за цим зобов`язанням.

Такі висновки щодо правової природи фінансової аграрної розписки як окремого специфічного правочину та оцінки наданих позивачем платіжних доручень в якості доказу погашення заборгованості за фінансовою аграрною розпискою узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.01.2022 у справі № 924/233/21.

При цьому матеріали справи не містять інших доказів на підтвердження погашення зазначеного основного зобов`язання за фінансовою аграрною запискою, такі докази позивач не надав.

Крім того, не надано позивачем доказів щодо належного та повного виконання ним договору поставки від 01.01.2020 №8 в частині сплати заборгованості, в забезпечення якого було видано фінансову аграрну розписку від 18.03.2020 №237.

Натомість, відповідачем додано до матеріалів справи докази листування між сторонами, в яких позивач зазначає про заборгованість за договором від 01.01.20 № в сумі 56700993,12 грн (лист від 19.10.2021 вих. № 19/10-1); у листі від 14.12.2021 вих. № 14/12-1 (після вчинення оспорюваного виконавчого напису) позивач просить підписати додаткову угоду, в якій визначити станом на зазначену вихідну дату листа суму заборгованості за договором від 01.01.2020 № у сумі 30915559,81 грн (т.1, а.с.164-166).

Судова колегія зазначає, що наведене листування не є первинними документами, а отже належним доказом для встановлення розміру заборгованості, проте свідчить про визнання позивачем обставин щодо наявності заборгованості за договором поставки від 01.01.2020 №8. До того ж вказані обставини не заперечувались позивачем під час розгляду даної справи у заявах по суті, а також були підтверджені представником позивача у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 30.05.2023.

В свою чергу, відповідачем під час апеляційного перегляду даної справи було подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Східного апеляційного господарського суду про подання додаткових доказів (вх. № 6110ел.9619), в якому заявник просив долучити до матеріалів справи копію постанови Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 у справі №922/2154/22 та взяти до уваги фактичні обставини, встановлені судом в цьому рішенні, щодо наявності заборгованості позивача за договором поставки від 01.01.2020 № на загальну суму 55353433,50 грн.

Щодо доданих до суду апеляційної інстанції додаткових доказів, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 2, 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. (ч.ч. 4, 5 ст. 80 ГПК України).

Згідно з частиною восьмою статті 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції, без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції, буде вважатися порушенням положень статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України.

Наведені положення Господарського процесуального кодексу України пов`язують вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з одночасним виконанням критеріїв: "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи". При цьому тягар доведення зазначених обставин покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) про долучення доказів.

Подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14, від 01.07.2021 у справі № 46/603.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - позивача). Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

При цьому, за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність.

Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №922/2187/20.

Відтак, складені документи після прийняття судом оскаржуваного рішення в силу приписів статті 269 ГПК України не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги в якості доказу. До того ж, відповідач мав можливість подати у межах цієї справи докази щодо обсягу виконання сторонами договору поставки від 01.01.2020 №.

З огляду на викладене, судова колегія долучає до матеріалів справи вищенаведені додаткові докази, однак до розгляду не приймає як такі, що подані в суд апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права.

Судова колегія враховує, що матеріали справи не містять ні доказів на підтвердження належного виконання позивачем зобов`язань зі сплати безумовного грошового зобов`язання за Фінансовою аграрною розпискою, ні доказів повного належного виконання договору поставки від 01.01.2020 № на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, що з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін мав довести позивач.

У зв`язку з невиконанням позивачем свого основного (безумовного) зобов`язання ні станом на 15 серпня 2020 року - строк, встановлений Фінансовою аграрною розпискою, ні станом на 31 жовтня 2020 року - строк встановлений Фінансовою аграрною розпискою для нарахування штрафу, відповідач відповідно до пункту 19 Аграрної розписки нарахував позивачу до сплати штраф у розмірі 14257571,50 грн.

Однак додаткове зобов`язання зі сплати штрафу, передбачене фінансовою аграрною розпискою від 18 березня 2020 року, не було виконане позивачем, що також не свідчить про наявність підстав вважати виконаними у повному обсязі зобов`язання позивача за Фінансовою аграрною розпискою від 18 березня 2020 року.

Натомість, приймаючи рішення про задоволення позову та визнання спірного напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції керувався тими обставинами, що заявлена у вимозі сума очевидно не була безспірною в частині основного боргу і, відповідно, штрафних санкцій; нотаріусом не була встановлена безспірність заборгованості як обов`язкова умова для вчинення виконавчого напису; подані нотаріусу документи лише формально відповідали Переліку документів.

За доводами скаржника, такі висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням ст.ст. 12, 13 Закону України "Про аграрні розписки" та без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування до подібних правовідносин.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 12 Закону України "Про аграрні розписки" аграрні розписки діють до повного їх виконання. За згодою кредитора дата виконання зобов`язань за аграрною розпискою може бути перенесена на наступний маркетинговий рік. Фінансові аграрні розписки виконуються шляхом перерахування боржником за аграрною розпискою грошових коштів на вказаний кредитором за аграрною розпискою банківський рахунок.

Кредитор за аграрною розпискою зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання виконання зобов`язання за аграрною розпискою зробити на аграрній розписці напис "Виконано", що скріплюється підписом кредитора, і повернути таку аграрну розписку боржнику. Повернення здійснюється шляхом особистої передачі аграрної розписки від кредитора до боржника, а в разі неможливості - шляхом направлення цінним листом з описом вкладення на адресу боржника, вказану в аграрній розписці. Після повернення боржнику за аграрною розпискою оригіналу аграрної розписки з відміткою про її виконання боржник за аграрною розпискою має право звернутися до особи, яка вчиняє нотаріальні дії, для внесення запису про виконання аграрної розписки до відповідних реєстрів. Аграрна розписка з відміткою про її виконання до повторного обігу не допускається. Інформація про видані аграрні розписки та їх виконання зберігається в Реєстрі аграрних розписок не менше 10 років (ч.ч. 6-8 цієї статті).

Приписами статті 13 Закону України "Про аграрні розписки" унормовано, що наявність аграрної розписки без відмітки про її виконання є достатнім підтвердженням безспірності вимог кредитора за аграрною розпискою.

Отже, сама по собі відсутність напису "Виконано", при умові настання строку виконання фінансової аграрної розписки, свідчить про наявність безспірних вимог кредитора до боржника. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 910/14168/19, від 13.07.2021 у справі № 925/1282/20.

У разі невиконання боржником за аграрною розпискою зобов`язань за аграрною розпискою у вказаний у ній строк кредитор за аграрною розпискою має право звернутися до особи, уповноваженої вчиняти нотаріальні дії, за вчиненням виконавчого напису, який підлягає негайному виконанню і на підставі якого орган або особа, що здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів протягом семи днів забезпечує передачу кредитору за аграрною розпискою предмета застави аграрної розписки (частина друга статті 13 Закону України "Про аграрні розписки").

Судова колегія враховує, що строк виконання Фінансової аграрної розписки настав 15.08.2020, на вказаній розписці відсутній напис "Виконано", доказів виконання фінансової аграрної розписки позивачем до суду не надано, а тому з огляду на приписи Закону України "Про аграрні розписки" та Закону України "Про нотаріат" підстави звернення ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" до нотаріуса для вчинення виконавчих написів є безумовними. А відсутність напису "Виконано", при умові настання строку виконання фінансової аграрної розписки, свідчить про безспірність вимог, а тому відсутні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з цих підстав.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 910/14168/19.

До того ж, відповідно до частин дев`ятої та десятої статті 12 Закону України "Про аграрні розписки" за згодою кредитора за аграрною розпискою і боржника за аграрною розпискою допускається часткове виконання зобов`язань за аграрною розпискою. У фінансовій аграрній розписці визначається мінімальний обсяг грошових коштів, який може бути сплачений на часткове виконання фінансової аграрної розписки. Якщо в тексті аграрної розписки не міститься застереження про мінімальний розмір часткового виконання аграрної розписки, кредитор за аграрною розпискою має право відмовитися від прийняття часткового виконання зобов`язань боржника за аграрною розпискою.

У разі отримання часткового виконання за аграрною розпискою на ній робиться напис, в якому фіксуються виконана частина зобов`язання та розмір зобов`язання, що зберігається. Такий напис скріплюється підписами боржника за аграрною розпискою та кредитора за аграрною розпискою.

Отже часткове виконання зобов`язань за фінансовою аграрною розпискою допускається за таких умов: 1) якщо є згода кредитора та боржника на часткове виконання зобов`язань; 2) якщо у фінансовій аграрній розписці зазначений мінімальний обсяг грошових коштів, який може бути сплачений на часткове виконання фінансової аграрної розписки.

Однак, фінансова аграрна розписка від 18 березня 2020 року не містить ні встановленого сторонами мінімального обсягу грошових коштів, який може бути сплачений на часткове виконання фінансової аграрної розписки, ні написів та підписів сторін, якими була б зафіксована виконана позивачем частина зобов`язання, зокрема у розмірах, зазначених в наданих позивачем платіжних дорученнях за період жовтень 2020 року жовтень 2021 року.

Отже доводи позивача щодо виконання ним зобов`язань саме за фінансовою аграрною розпискою від 18.03.2020 №237 з огляду на законодавчі приписи (статті 1, 9, 12, 13 Закону України "Про аграрні розписки" у їх сукупності) є довільним власним тлумаченням цих норм права яке не відповідає спірним правовідносинам, зміст яких складають права та обов`язки саме на підставі аграрної розписки №237.

Колегія суддів зауважує, що норми Закону України "Про аграрні розписки" встановлюють чіткий механізм фіксування часткового та повного погашення заборгованості, а також вчинення відповідних дій після припинення зобов`язань та внесення записів до Реєстру аграрних розписок у стислі терміни, що, в тому числі, дозволяє уникнути виникнення підстав для застосування штрафних санкцій за несвоєчасне погашення боргу. Відповідний чіткий порядок передбачено і самою аграрною розпискою, складеною між сторонами. У разі дотримання позивачем вказаного порядку та своєчасного звернення до кредитора з вимогою про вчинення напису "виконано" та повернення аграрної записки, спірна ситуація могла бути вирішена без необхідності звернення до нотаріуса та в подальшому - до суду.

Однак, як свідчать встановлені судами обставини, позивач після повного, на його думку, погашення заборгованості 22.10.2021 (дата останнього платежу згідно наданих позивачем платіжних доручень) станом до 26.11.2021 (дата вчинення виконавчого напису) не ініціював повернення агарної розписки, що фактично спричинило виникнення цього спору. Така вимога була направлена позивачем на адресу відповідача лише 02.02.2022 (за два дні до подання цієї позовної заяви).

При цьому, на переконання колегії суддів, не дотримання сторонами вимог про фіксування часткового або повного погашення заборгованості не спростовує наявності підстав для застосування нотаріусом прямої норми Закону, яка визнає відсутність на аграрній розписці напису "виконано" та настання строку погашення заборгованості достатніми доказами безспірності вимог про стягнення боргу. Колегія суддів також зауважує, що Закон України "Про аграрні розписки" не передбачає необхідності вчинення інших обов`язкових дій кредитора чи нотаріуса, які мають передувати виконавчому напису за фінансовою аграрною розпискою.

В свою чергу, Постанова Кабінету Міністрів № 1172 вимагає від кредитора надання нотаріусу для одержання виконавчого напису: а) оригіналу аграрної розписки без відмітки про її виконання; б) засвідченої кредитором копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику; в) оригіналу розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання.

З наведеного вбачається, що нотаріус не наділений повноваженнями з перевірки дійсної суми наявної у боржника заборгованості за аграрною розпискою, а зобов`язаний перевірити лише три обставини: настання строку повернення боргу за розпискою; відсутності на аграрній розписці напису "виконано"; надсилання кредитором боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання.

Таким чином, як свідчать встановлені судами обставини, щодо суми основного боргу, всі ці вимоги нотаріусом були дотримані, тому визнати напис таким, що не підлягає виконанню з підстав недоведення безспірності суми боргу, не можна також з тих підстав, що це суперечить ст. 13 Закону України "Про аграрні розписки" та вищевикладеному висновку Верховного Суду щодо її застосування.

Щодо додаткового зобов`язання позивача за аграрною розпискою в частині сплати штрафу, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису 25.11.2021 відповідачем було пропущено позовну давність встановлену частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України щодо вимог про стягнення штрафу.

Щодо вказаної підстави колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" (в редакції станом на 21.11.2020) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 виклала правовий висновок про застосування наведеної норми права та зазначила, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України "Про нотаріат", безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Обґрунтовуючи наведений правовий висновок, Велика Палата Верховного Суду виходила з такого:

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України "Про нотаріат" безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України.

Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки (пункти 33-35 постанови від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 підтвердила висновок, викладений у постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17, що норми частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат" (у редакції, чинній на час вчинення спірних виконавчих написів) слід застосовувати разом з нормами частини другої статті 88 цього Закону та статті 257 ЦК України, які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 916/313/18.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною першою статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено позовну давність в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила).

Оскільки штраф за фінансовою аграрною розпискою встановлений за прострочення, яке почалося з 01.11.2020, то строк річної позовної давності відповідно до правил частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України мав закінчитись 01.11.2021.

Водночас, апеляційний господарський суд враховує, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України був доповнений, зокрема пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Зазначений Закон України набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Отже на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені.

Колегія суддів враховує, що 11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відповідно до якої з урахуванням внесених до неї в подальшому змін, зокрема постановами Кабінету Міністрів України № 215 від 16 березня 2020 року та № 239 від 25 березня 2020 року, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року установлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року.

У подальшому дія карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, безперервно продовжувалася згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 291 від 22 квітня 2020 року, № 343 від 04 травня 2020 року, № 392 від 20 травня 2020 року, № 500 від 17 червня 2020 року, № 641 від 22 липня 2020 року, № 760 від 26 серпня 2020 року, № 956 від 13 жовтня 2020 року, № 1236 від 09 грудня 2020 року, № 104 від 17 лютого 2021 року, № 405 від 21 квітня 2021 року, зокрема до 30 червня 2021 року

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року (з урахуванням останніх внесених до неї змін на час ухвалення оскаржуваного рішення згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 928 від 19 серпня 2022 року), дія карантину на усій території України, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, була продовжена до 31 грудня 2022 року.

З огляду на норми статей 256, 258, пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, дату звернення відповідача до приватного нотаріусу із заявою про вчинення виконавчого напису 25.11.2021 (т.1, а.с. 112), апеляційний господарський суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо спливу строку позовної давності щодо вимог в частині штрафу.

Крім того, в якості підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач посилався також на те, що відповідач в порушення пункту 12 Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 перед вчиненням оспорюваного виконавчого напису не направляв позивачу вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання, а також не надав нотаріусу доказів направлення цієї вимоги та її одержання позивачем.

Матеріалами справи підтверджується, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису відповідачем нотаріусу були надані документи відповідно до переліку пункту 12 Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Як зазначено вище, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Ясінський В.Є. в письмових поясненнях (вих. 124/01-16 від 23.12.2021) по даній справі, наданих суду першої інстанції зазначив, що ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" при зверненні із вимогою вих. № 5/ар від 25.11.21 про вчинення спірного виконавчого напису на фінансовій аграрній розписці від 18.03.2020 № 237 було надано вичерпний перелік документів, передбачених пунктом 12 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, а саме: оригінал Аграрної розписки, копію письмової вимоги ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" про усунення порушення виконання зобов`язання за Аграрною розпискою, оригінал накладної АТ "Укрпошта" від 11.11.2021, оригінал розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку (фіскальний чек) АТ "Укрпошта" від 11.11.2021, оригінал опису вкладення у цінний лист АТ "Укрпошта" від 11.11.2021, що підтверджує надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, копії яких додано серед іншого до зазначених пояснень (т. 1. а.с. 106-134). Також до вказаних пояснень учасника справи додано докази отримання позивачем 16.11.21 надісланого йому відповідачем відповідно до зазначеного опису вкладення поштового відправлення - письмової вимоги ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" про усунення порушення виконання зобов`язання за Аграрною розпискою, відповідно до трекінгу Укрпошти.

За заведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за вказаною вище фінансовою аграрною розпискою було надано приватному нотаріусу всі необхідні документи.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується, що строк виконання Фінансової аграрної розписки в частині сплати безумовного грошового зобов`язання настав 15.08.2020, в частині сплати додаткового зобов`язання сплатити штраф - 30.10.2020, на цій аграрній розписці відсутній напис "Виконано", доказів виконання Фінансової аграрної розписки в повному обсязі або частково позивачем до суду не надано, матеріалами справи підтверджується, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису відповідачем нотаріусу були надані документи відповідно до переліку пункту 12 Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з огляду на приписи Закону України "Про аграрні розписки" та Закону України "Про нотаріат" відсутні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Отже, судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було враховано вищевикладеного, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення про задоволення позову, яке не може бути залишено в силі.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції у даній справі обставини та докази на їх підтвердження, перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та відповідність рішення нормам процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому наявні підстави для його скасування та прийняття нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу і не впливають на результат вирішення спору, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною у залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції у даній справі обставини та докази на їх підтвердження, перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та відповідність рішення нормам процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 236 ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч.2 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Харківської області від 21.09.2022 у справі №922/470/22 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 14 статті 129 ГПК України).

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача та ухваленням нового рішення про відмову у позові, судовий збір за подання апеляційної скарги та касаційної скарги підлягає розподілу у відповідності до приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 2 ст. 275, ст. 277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 21.09.2022 у справі №922/470/22 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" (62420, Харківська область, Харківський р-н, с. Веселе, вул. Жовтнева, 4, ідентифікаційний код 37574805) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" (30068, Хмельницька область, Славутський р-н, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, 43, ідентифікаційний код 34863309) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3721,50 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" (62420, Харківська область, Харківський р-н, с. Веселе, вул. Жовтнева, 4, ідентифікаційний код 37574805) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" (30068, Хмельницька область, Славутський р-н, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, 43, ідентифікаційний код 34863309) витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 4962,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.06.2023.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель