РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.06.2023Справа № 910/3351/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» (03191, м. Київ, вул. Ломоносова, 58-А)

про стягнення 3 696 272,24 грн.

за участю представників

від позивача: Верхацький І.В.

від відповідача: Безродний А.Ю.

В судовому засіданні 20.06.2023, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс" про стягнення 3 696 272,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору №20/21-4252-ТЕ-41 постачання природного газу від 21.09.2020 відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо своєчасного та повного розрахунку за поставлений газ, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості перед позивачем у розмірі 3 696 272,24 грн, з яких: 2 773 035,39 грн - основний борг, 104 159,77 грн - 3% річних та 819 077,08 грн - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/3351/23 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.04.2023.

03.04.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстроване клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з неможливістю забезпечити уповноваженого представника через участь в іншому судовому засіданні.

У судовому засіданні 05.04.2023 судом оголошено протокольну ухвалу про задоволення клопотання відповідача та відкладення підготовчого засідання на 19.04.2023.

У судовому засіданні 19.04.2023 судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 17.05.2023 у зв`язку з неявкою уповноваженого представника позивача.

У судовому засіданні 17.05.2023 судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 07.06.2023 та надано сторонам час для можливого врегулювання спору.

07.06.2023 відповідачем через загальний відділ діловодства суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував в частині позовних вимог про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

У судовому засіданні 07.06.2023 судом, оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті у судовому засіданні 20.06.2023.

У судовому засіданні 20.06.2023 судом заслухано пояснення представника позивача, який позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі та представника відповідача, який проти вимог заперечував. Крім цього, відповідачем подано заяву про відстрочку виконання рішення строком на 1 рік.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

21 вересня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» (надалі - споживач/відповідач) було укладено договір №20/21-4252-ТЕ-41 постачання природного газу (надалі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За умовами п. 2.1. договору постачальник передає споживачу у жовтні 2020-квітні 2021 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 8742,3 тис. куб. метрів.

Споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені у п. 2.1. цього договору повністю покривають потреби споживача у відповідному розрахунковому періоді для потреб визначених у п. 1.2. цього договору. Споживач самостійно визначає обсяги, зазначені у п. 2.1. договору, і несе відповідальність за правильність їх визначення (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 3.8. договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачем у відповідному розрахунковому періоді, оформляється актом приймання-передачі газу. Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений постачальником до свого реєстру, з урахуванням п. 3.3. цього договору.

У п. 4.2. договору визначено, що ціна за 1000 куб. м природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту. У разі не підписання/несвоєчасного підписання сторонами відповідної додатковї угоди, сторони при оформлені актів приймання-передачі природного газу і визначенні ціни (п. 3.9-3.10 цього договору) керуються прейскурантом.

Згідно з п. 5.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 11.1 в редакції додаткової угоди № 13 від 20.05.2021 цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання газу до 19.05.2021 включно, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Матеріалами справи також підтверджується факт укладення між сторонами 13 додаткових угоди, якими визначалися зокрема ціна природного газу на відповідний період.

За доводам позивача, на виконання умов договору постачальник передав, а відповідач прийняв у власність природний газ на загальну суму 47 414 994,01 грн, про що свідчать підписані між сторонами Акти приймання-передачі природного газу, а саме:

- від 31.10.2020 на суму 1 229 256,98 грн;

- від 30.11.2020 на суму 5 630 981,96 грн;

- від 31.12.2020на суму 8 901 546,84 грн;

- від 31.01.2021на суму 10 810 345,22 грн;

- від 28.02.2021 на суму 10 105 363,69 грн;

- від 31.03.2021 на суму 7 509 489,10 грн;

- від 30.04.2021 на суму 3 109 912,00 грн;

- від 31.05.2021 на суму 118 098,22 грн.

При цьому, як вказує позивач, за отриманий природний газ відповідач розрахувався частково та не своєчасно на суму 44 641 958,62 грн, що не заперечується відповідачем, у зв`язку з чим у відповідач утворився борг у сумі 2 773 035,39 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що в період з жовтня 2020 по травень 2021 позивачем на виконання умов договору було передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 47 414 994,01 грн, який був частково оплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» на загальну суму 44 641 958,62 грн.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідач у своїх пояснення не заперечує факт наявності заборгованості перед позивачем у зазначеній сумі.

Отже, за висновком суду, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості у відповідача по оплаті за природний газ у сумі 2 773 035,39 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, внаслідок прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 104 159,77 грн та інфляційні втрати у розмірі 819 077,08 грн за період з 01.10.2021 по 31.12.2022

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині є правомірними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача, наведені у відзиві не спростовують обставини встановлені судом та спростовуються доказами наявними у матеріалах справи. Зокрема, як вбачається із справи позивачем здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат лише суму заборгованості, яка є неоплаченою, що не суперечить вимогам Закону України № 1730-VIII від 03.11.2016 «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення».

Відповідно до ст.ст. 73, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення, поданого у судовому засіданні 20.06.2023, суд відзначає, що така заява не підлягає задоволенню, оскільки не містить жодного обґрунтованого доказу на підтвердження обставин, що викладені у ній.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» (03191, м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 58-А, ідентифікаційний код 35138553) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) основний борг у розмірі 2 773 035 грн 39 коп., 3 % річних у розмірі 104 159 грн 77 коп., інфляційні втрати у розмірі 819 077 грн 08 коп. та судовий збір у розмірі 55 444 грн 08 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.06.2023

Суддя Л. Г. Пукшин