РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2023Справа № 910/6961/23
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬСЕРВІС» (01011, місто Київ, ВУЛИЦЯ РИБАЛЬСЬКА, будинок 2, Ідентифікаційний код юридичної особи 30734801)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «УКР-МЕТ АЛЬЯНС» (03057, місто Київ, ВУЛИЦЯ АНТОНА ЦЕДІКА, будинок 10-А, Ідентифікаційний код юридичної особи 39621700) стягнення заборгованості у розмірі 127 451 грн. 04 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬСЕРВІС» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-МЕТ АЛЬЯНС» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 127 578 грн. 54 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором поставки №20/12/21-01АМ від 20.12.2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №910/6961/23, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

23.06.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

Суд, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬСЕРВІС» про зменшення розміру позовних вимог від 23.06.2023 року, зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу Українипозивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд зазначає, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи вищевикладене, Суд приймає Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬСЕРВІС» про зменшення розміру позовних вимог від 23.06.2023 року до розгляду.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 05.05.2023 року була направлена на адреси Сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 10.05.2023 р. уповноваженим особам підприємств Сторін ухвали суду.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

20.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬСЕРВІС» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР-МЕТ АЛЬЯНС» (Покупець) було укладено Договір поставки №20/12/21-01АМ, відповідно до умов якого Постачальник зобов?язується передати у власність Покупця металобрухт і відходи чорних металів (надалі іменується «Продукція»), а Покупець прийняти та оплатити Продукцію в асортименті, кількості та за цінами, викладеними у Специфікаціях до цього Договору, які є Його невід`ємною частиною. (а.с.10-12)

Ціна на Продукцію встановлюється Сторонами в Специфікаціях до даного Договору, які підписуються Сторонами, та є невід?ємною частиною даного Договору. (п.2.1 Договору)

Згідно з п.2.4 Договору оплата партії Продукції здійснюється шляхом перерахування 100% її вартості протягом 7 (семи) днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі Продукції (форма №69/19) (далі - Акт) на підставі наданого Постачальником рахунку шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. За домовленістю Сторін допускається передплата.

У п.4.2 Договору визначено, що поставка Продукції здійснюється Постачальником на умовах DDP м. Кривий Ріг, копровий цех (дільниця 3) відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010; якщо інші умови не визначені Сторонами в Специфікації.

Відповідно до п.5.1 Договору приймання-передача Продукції здійснюється представниками обох Сторін та оформлюється двостороннім Актом приймання-передачі Продукції (форма №69/19) (далі - Акт), який складається вантажоодержувачем Товару у кінцевому пункті поставки з урахуванням реального відсотку засміченості, встановленого під час приймання металобрухту, який може відрізнятися від вказаного у Специфікації. Датою переходу права власності на Продукцію та усіх ризиків від Постачальника до Покупця є дата належним чином оформленого та підписаного Сторонами Акту, який беззаперечно приймається Сторонами незважаючи на кількісні та якісні характеристики металобрухту зазначеного у товаросупровідних документах.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №20/12/21-01АМ від 20.12.2021 року Позивач передав, а Відповідач в свою чергу прийняв товар на суму в розмірі 147 959 грн. 99 коп., що підтверджується видатковою накладною №46 від 18.02.2022 року, товарно - транспортною накладною №61 від 18.02.2022 року, Актом приймання металів чорних (вторинних) №18022022 від 18.02.2022 року. (а.с.13-16) та здійснив часткову оплату за отриманий товар.

18.01.2023 року Позивач надіслав на адресу Відповідача претензію №18/01 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 98 057 грн. 99 коп., що підтверджується копіями накладної, фіскального чеку, опису вкладення у цінний лист, рекомендованого повідомлення про вручення. (а.с.18-19, 21-22)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬСЕРВІС» становить 97 959 грн. 99 коп. Крім того, з урахуванням заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬСЕРВІС» про зменшення розміру позовних вимог від 23.06.2023 року, в результаті неналежного виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-МЕТ АЛЬЯНС» 3% річних у розмірі 3 301 грн. 12 коп., інфляційні у розмірі 26 189 грн. 93 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬСЕРВІС» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору поставки №20/12/21-01АМ від 20.12.2021 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №20/12/21-01АМ від 20.12.2021 року Позивач передав, а Відповідач в свою чергу прийняв товар на суму в розмірі 147 959 грн. 99 коп., що підтверджується видатковою накладною №46 від 18.02.2022 року, товарно - транспортною накладною №61 від 18.02.2022 року, Актом приймання металів чорних (вторинних) №18022022 від 18.02.2022 року, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.13-16) та здійснив часткову оплату за отриманий товар у розмірі 50 000 грн. 00 коп., про що зазначено Позивачем у поданій заяві по суті спору, а тому відповідно до ч.1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України дана обставина не підлягає доказуванню.

Згідно з п.2.4 Договору оплата партії Продукції здійснюється шляхом перерахування 100% її вартості протягом 7 (семи) днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі Продукції (форма №69/19) (далі - Акт) на підставі наданого Постачальником рахунку шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. За домовленістю Сторін допускається передплата.

Відповідно до п.5.1 Договору приймання-передача Продукції здійснюється представниками обох Сторін та оформлюється двостороннім Актом приймання-передачі Продукції (форма №69/19) (далі - Акт), який складається вантажоодержувачем Товару у кінцевому пункті поставки з урахуванням реального відсотку засміченості, встановленого під час приймання металобрухту, який може відрізнятися від вказаного у Специфікації. Датою переходу права власності на Продукцію та усіх ризиків від Постачальника до Покупця є дата належним чином оформленого та підписаного Сторонами Акту, який беззаперечно приймається Сторонами незважаючи на кількісні та якісні характеристики металобрухту зазначеного у товаросупровідних документах.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені умови Договору поставки №20/12/21-01АМ від 20.12.2021 року обов`язок Відповідача по оплаті отриманого товару на загальну суму в розмірі 147 959 грн. 99 коп. настав 25.02.2022 року.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-МЕТ АЛЬЯНС» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬСЕРВІС» за Договором поставки №20/12/21-01АМ від 20.12.2021 року становить 97 959 грн. 99 коп.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬСЕРВІС» в розмірі 97 959 грн. 99 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату отриманого товару в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 97 959 грн. 99 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 01.03.2022 р. по 14.04.2023 р. у розмірі 3 301 грн. 12 коп. та інфляційні у розмірі 26 189 грн. 93 коп.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за отриманий товар за загальний період прострочки з 01.03.2022 р. по 14.04.2023 р. у розмірі 3 301 грн. 12 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 01.03.2022 р. по 14.04.2023 р. у розмірі 26 189 грн. 93 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному розмірі.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-МЕТ АЛЬЯНС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬСЕРВІС» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 97 959 грн. 99 коп., 3% річних у розмірі 3 301 грн. 12 коп., інфляційні у розмірі 26 189 грн. 93 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬСЕРВІС» - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-МЕТ АЛЬЯНС» (03057, місто Київ, ВУЛИЦЯ АНТОНА ЦЕДІКА, будинок 10-А, Ідентифікаційний код юридичної особи 39621700) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬСЕРВІС» (01011, місто Київ, ВУЛИЦЯ РИБАЛЬСЬКА, будинок 2, Ідентифікаційний код юридичної особи 30734801) заборгованість у розмірі 97 959 (дев`яносто сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 99 коп., 3% річних у розмірі 3 301 (три тисячі триста одна) грн. 12 коп., інфляційні у розмірі 26 189 (двадцять шість тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн. 93 коп. та судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 26 червня 2023 року.

Суддя О.В. Чинчин