ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2023 р. Справа№ 925/1117/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Кузьмінської О.Р.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 14.06.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича

на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2023 (повний текст складено 31.01.2023)

у справі № 925/1117/22 (суддя - Скиба Г.М.)

за позовом Головного управління статистики у Черкаській області

до Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення 116 594, 23 грн заборгованості та виселення в примусовому порядку із займаного нерухомого майна державної власності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.01.2023 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи підприємця Соколовського Олександра Володимировича на користь Головного управління статистики у Черкаській області 101 447,93 грн заборгованості по орендній платі, 14 119,36 грн плати за землю, 1 026,94 грн комунальних витрат, а всього 116 594,23 грн заборгованості та 4 962,00 грн судового збору. Примусово виселено Фізичну особу підприємця Соколовського Олександра Володимировича із займаних ним приміщень: частини підвальних приміщень будівлі управління статистики в Черкаській області площею 168,45 кв.м., частини підвальних приміщень та приміщень першого поверху будівлі управління статистики в Черкаській області загальною площею 555,10 кв.м. про вул. Дашковича, 39 в м. Черкаси та передано звільнені приміщення балансоутримувачу - Головному управлінню статистики у Черкаській області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 20.02.2023 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) Фізична особа-підприємець Соколовський Олександр Володимирович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2023 у справі № 925/1117/22, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2023 у справі № 925/1117/22 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Фізична особа-підприємць Соколовський Олександр Володимирович обґрунтовує скаргу тим, що суд першої інстанції без врахування висновків зазначених у постанові від 19.04.2021 Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №910/11131/19, з порушенням норм Цивільного Кодексу України, помилково стягнув з Відповідача орендну плату по договорам оренди.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2019 по справі №910/7364/18 відзначає, що саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1117/22 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2023 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Черкаської області.

06.03.2023 від Господарського суду Черкаської області до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи 925/1117/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2023 у справі № 925/1117/22 залишено без руху та запропоновано усунути недоліки надавши суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законодавством розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 виправлено описки у описовій частині ухвали Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 у справі №925/1117/22 в якій зазначено вважати вірним абзац "Враховуючи вищевикладені приписи Закону України "Про судовий збір" сума судового збору, яка повинна бути сплачена заявником за подання даної апеляційної скарги становить 7 443, 00 грн та розраховується наступним чином: 4 962, 00 грн (сума, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви за майнового та немайнового характеру) * 150% (при поданні апеляційної скарги) = 7 443, 00 грн.", замість помилково вказаного абзацу "Враховуючи вищевикладені приписи Закону України "Про судовий збір" сума судового збору, яка повинна бути сплачена заявником за подання даної апеляційної скарги становить 3 721, 00 грн та розраховується наступним чином: 2 481, 00 грн (сума, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви) * 150% (при поданні апеляційної скарги) = 3 721, 00 грн." та вважати вірним апелянта "Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича", замість помилково вказаного "Товариства з обмеженою відповідальністю "Артберг Люкс".

04.04.2023 (згідно звернення до засобів поштового зв`язку) від Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" представника Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича адвоката Василеги Антона Павловича.

04.04.2023 (згідно звернення до засобів поштового зв`язку) від Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 721, 00 грн, що підтверджується доданою копією платіжної інструкції №29 від 27.03.2023.

Також, 11.04.2023 (згідно звернення до засобів поштового зв`язку) від Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 в вигляді доплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 722, 00 грн, що підтверджується доданою копією платіжної інструкції №33 від 10.04.2023.

Головуючий суддя Гончаров С.А. з 03.04.2023 по 07.04.2023 перебував у відряджені, а з 10.04.2023 по 05.05.2023 - у щорічній відпустці.

Судді Шаптала Є.Ю. та Яковлєв М.Л. з 08.05.2023 по 09.05.2023 перебували у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2023 клопотання Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції представника Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича адвоката Василеги Антона Павловича поза межами приміщення суду - задоволено. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2023 у справі № 925/1117/22 та призначено до розгляду в режимі відеоконференції на 24.05.2023.

19.05.2023 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) від Головного управління статистики у Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі та просив суд у задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича відмовити у повному обсязі.

Також, аналогічний відзив Головним управління статистики у Черкаській області подано безпосередньо до канцелярії суду 22.05.2023.

Відзив обґрунтовано тим, що не повернувши нерухоме майно після припинення договору оренди, продовжуючи безпідставно ним користуватися й надалі, відповідач зберіг у себе грошові кошти, які він мав би сплачувати у разі, якби діяв договір оренди, a також кошти по внесенню плати за землю та водопостачання, водовідведення за період з жовтня 2021 року по серпень 2022 року за рахунок Позивача на загальну суму 116 594,23 грн.

Також, позивач у відзиві вказує, що у разі коли особа користувалася нерухомим майном (приміщеннями будівлі) без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власнику приміщень на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Оскільки стягнуті з відповідача кошти могли проводитися за цільовим призначенням по бухгалтерському обліку в ГУС у Черкаській області виключно, як орендна плата, наша сторона й заявила вимогу саме про стягнення коштів як орендної плати.

Суддя Шаптала Є.Ю. перебував у відпустці з 18.05.2023 по 19.05.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 заяву представника Головного управління статистики у Черкаській області Лінніка Володимира Миколайовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - задоволено. Розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2023 у справі № 925/1117/22 призначено в режимі відеоконференції на 24.05.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2023 клопотання представника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях Іщенко Романа Петровича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - задоволено. Розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2023 у справі № 925/1117/22 призначено в режимі відеоконференції на 24.05.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2023 відкладено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2023 у справі № 925/1117/22 на 14.06.2023.

В судове засіданні 14.06.2023, в режимі відеоконференції, з`явились представники усіх сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24.04.2008 між Фондом державного майна України та фізичною особою-підприємцем Соколовським О.В. був укладений договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №634.

Предметом договору є оренда частини підвальних приміщень будівлі управління статистики в Черкаській області по вул. Остафія Дашковича, 39 в м. Черкаси, загальною площею 168,45 кв.м.

Цільове призначення використання нерухомого майна орендарем - розміщення кафе, яке не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Термін дії договору визначений до 14.04.2020 і строк дії договору не продовжувався. Акт приймання-передачі майна в оренду підписано 24.04.2008 обома сторонами.

Додаткові зміни до договору стосувались строків оренди, розміру (індексації) орендної плати та страхування майна.

До договору підписано окремий договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю від 21.11.2014 №634-А, згідно з яким передбачено відшкодування орендарем витрат на ремонт, обслуговування будівлі, майна; обслуговування, ремонт інженерного, пожежного та іншого обладнання; технічне обслуговування систем водопостачання та водовідведення; експлуатаційні витрати на електроустановки та мережі; плата за землю; вивіз сміття; водопостачання та водовідведення.

26.09.2008 між Фондом державного майна України та фізичною особою-підприємцем Соколовським О.В. був укладений договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №670.

Предметом договору є оренда частини підвальних приміщень та приміщень першого поверху будівлі управління статистики в Черкаській області по вул. Остафія Дашковича, 39 в м. Черкаси, загальною площею 555,10 кв.м.

Цільове призначення використання нерухомого майна орендарем - розміщення кафе, яке не здійснює продаж товарів підакцизної групи та організація видовищно-розважальної діяльності.

Термін дії договору визначений до 21.09.2020 і строк дії договору не продовжувався. Акт приймання-передачі майна в оренду підписано обома сторонами.

Додаткові зміни до договору стосувались розміру орендованої площі приміщень, строків оренди, розміру (індексації) орендної плати та страхування майна.

До договору підписано окремий договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю від 21.11.2014 №670-А, яким передбачено відшкодування орендарем витрат на ремонт, обслуговування будівлі, майна; обслуговування, ремонт інженерного, пожежного та іншого обладнання; технічне обслуговування систем водопостачання та водовідведення; експлуатаційні витрати на електроустановки та мережі; плата за землю; вивіз сміття; водопостачання та водовідведення.

У обох договорах орендодавцем виступає Фонд державного майна України, орендарем фізична особа-підприємець Соколовський О.В., балансоутримувачем спірного майна визначено Головне управління статистики у Черкаській області.

Оплата за договорами визначена у наступному співвідношенні: 50% (6 874,61 грн) платежу - до державного бюджету на відповідний рахунок держказначейства за місцем знаходження об`єкту оренди; 50% (6 874,61 грн) платежу - на розрахунковий рахунок балансоутримувача (п. 3.6 договорів).

Відповідач достеменно обізнаний, що у разі закінчення строку дії договору, розірвання договору тощо орендоване ним майно протягом трьох робочих днів має бути повернуто балансоутримувачу (позивачеві) з підписанням акту приймання-передачі майна. Обов`язок повернення майна лежить на відповідачеві (п. 10.9 договорів).

Обов`язок повернення майна балансоутримувачу (з підписанням відповідного акту приймання-передачі) відповідачем не виконано, майно не повернуто; відповідач продовжує його протиправно утримувати та використовувати в підприємницькій діяльності, без внесення орендної плати та із накопиченням боргів по орендній платі та утриманню цього майна перед позивачем.

Взаємовідносини сторін встановлені рішеннями Господарського суду Черкаської області у справах №№925/1091/17, 925/551/17, 925/92/18, 925/94/18, 925/420/18, 925/745/18, 925/746/18, 925/1295/19, 925/1296/19, 925/1347/19, тому повторно судом не досліджуються та не описуються.

У зв`язку із закінченням строку дії договорів та систематичними порушеннями відповідачем умов договорів позивач на підставі п. 10.6 вищезазначених договорів письмово звернувся до відповідача (листи від 13.05.2020 №18-12/01-1908, від 21.10.2020 №50-12.01-3918, від 09.09.2021 №19-08/2416-21, від 09.09.2021 №19-08/2417-21, від 22.03.2022 №19-08/545-22, від 09.09.2021 №19-08/2416-21, від 19.09.2022 №19-08/1340-22) про непродовження строку дії договорів та повернення майна з оренди протягом трьох робочих днів з моменту отримання письмового повідомлення. Незважаючи на неодноразові вимоги, майно з оренди повернуто не було.

Станом на 01.10.2022 заборгованість орендаря по орендній платі за період з жовтня 2021 року до серпня 2022 року по використанню майна, в тому числі платежі за землю та супутні витрати, складає 116 594,23 грн. Борг добровільно не сплачено.

25.05.2020 боржник звернувся з листом №5 до Фонду державного майна України про невикористання спірних приміщень, встановлення карантину на території України у зв`язку з поширенням вірусу COVID-19 та звільнення орендаря від орендної плати у зв`язку з неможливістю використання орендованих приміщень за призначенням. Відповідач посилається на ухилення позивача та Фонду державного майна України від надання відповіді на його звернення. Відповідач не пропонував повернути майно власнику чи балансоутримувачу з користування, в т.ч. і з наведених ним підстав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що порушення права оперативного управління майном державної власності та наявність системної заборгованості відповідача по внесенню орендної плати за використання спірного майна стало причиною звернення Головного управління статистики у Черкаській області в Господарський суд Черкаської області за захистом порушеного права із позовом про стягнення заборгованості з відповідача фізичної особи-підприємця Соколовського О.В. та його примусового виселення з займаних орендованих приміщень.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договорів на оплатне використання майна державної власності з відповідачем закінчився, дія договорів не продовжена, нові договори з новими строками користування не укладені. Нерухоме спірне майно з оренди балансоутримувачу не повернуто, що перешкоджає йому використовувати це майно у своїй статутній діяльності. Строк повернення майна з оренди є таким, що настав для відповідача.

Окремі приміщення адміністративної споруди позивача по вул. О. Дашковича, 39 у м. Черкаси були передані в оренду відповідачеві за договорами оренди №634 та 670, строк дії яких вже закінчився і майно з оренди не повернуто балансоутримувачу, майно і надалі використовується відповідачем у своїй господарській діяльності, акт приймання передачі майна з оренди між сторонами не підписувався. Наявна заборгованість орендаря по орендній платі та поточних витратах на утримання цього майна. Заборгованість відповідача перед Державним бюджетом по орендних платежах та санкціях становить більше 768000 грн. станом на 01.12.2022. Дія договорів не продовжувалась, додаткові угоди не укладались. Позивач звернувся в суд з вимогами негаторного позову до відповідача для звільнення утримуваних приміщень як усунення перешкод в користуванні майном.

Суд першої інстанції зазначав, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до приписів ст.ст. 15-16 ЦК України. Суд враховав право позивача на самозахист свого порушеного права від необмеженого кола осіб.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спір виник за договором оренди майна (що належить до об`єктів державної власності) стосовно платежів з орендної плати та неустойки, які підлягають сплаті відповідачем як орендарем через несвоєчасне виконання ним обов`язку повернути орендоване Майно Позивачу як орендодавцю після припинення Договору оренди.

За змістом пункту 3 частини першої статті 3 (свобода договору як засада цивільного законодавства), пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 509, частини першої статті 627 ЦК України укладення договору із погодженням сторонами його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та становлять зміст договору, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526, частина перша статті 628, стаття 629 ЦК України).

Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями глави 58 "Найм (оренда)" розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України та статей 283- 291 ГК України.

Згідно із частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1 та 6статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У частині першій статті 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Частиною 1 статті 773 ЦК України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Частиною 1 статті 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Аналогічні за змістом положення містить частина 4 статті 284 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 ГК України).

Виняток з наведеного правила передбачено частиною 1 статті 764 ЦК України, відповідно до якої в разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Частиною 1 статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічні положення містив Закон України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції Закону України від 10.04.1992 № 2269-XII (далі - Закон про оренду) до втрати ним чинності з 01.02.2020 (у зв`язку з введенням в дію з 01.02.2020 Закону України від 03.10.2019 № 157-IX "Про оренду державного та комунального майна"). Закон про оренду регламентував умови та порядок використання державного та комунального майна шляхом передачі його в оренду. Положення цього Закону застосовуються до спірних правовідносин з огляду на встановлені судами обставини припинення Договору та повернення 11.05.2019 Відповідачем Позивачу з оренди Майна, що належить до державної власності (пункти 4.1, 4.12).

За змістом наведених норм із закінченням строку договору найму (оренди) (далі - договір), на який його було укладено, за наявності заперечень наймодавця щодо подальшого користування наймачем майном, договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії договору є невиконанням зобов`язання за цим договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до 1 першої статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

За змістом наведених норм, договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за Договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії Договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду).

Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною 2 статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 ЦК України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини 2 статті 785 ЦК України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Отже, положення пункту 3 частини 1 статті 3 та статті 627 ЦК України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 ЦК України).

Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії договору не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Такий підхід у регулюванні орендних правовідносин вочевидь не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Щодо правової природи неустойки за невиконання (несвоєчасне виконання) наймачем обов`язку щодо поверненні речі з найму (оренди) у разі припинення договору найму (оренди).

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК України).

Законодавець у частині 1 статті 614 ЦК України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Правові наслідки порушення умов договору оренди державного майна визначені відповідними нормами Закону про оренду, ЦК України та ГК України.

У питанні відповідальності сторін за невиконання зобов`язань за договором норми статті 29 Закону про оренду відсилають до інших законодавчих актів України та умов договору.

Невиконання наймачем передбаченого частиною 1 статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов Договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, відповідно до статті 614 ЦК України, для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

У цьому висновку суд звертається до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 0 2.09.2014 у справі № 3-85гс14, а також Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 11.04.2018 у справі № 914/4238/15, від 24.04.2018 у справі № 910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі № 910/16362/18 (пункт 51), від якої Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду не відступив при розгляді справи № 910/20370/17 (пункт 24 постанови від 13.12.2019).

Положеннями статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною першою статті 230 ГК України визначено поняття штрафних санкцій. Ними визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).

Тобто неустойка згідно із частиною 2 статті 785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Водночас, неустойка за частиною 2 статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії Договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Узагальнюючи наведені висновки стосовно наслідків припинення Договору у разі, якщо орендар не повертає майно після припинення строку дії Договору, зокрема у вигляді подальшого неправомірного користування майном, та права орендодавця застосувати передбачений законом спосіб захисту порушеного права - стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина друга статті 785 ЦК України), Суд, встановлюючи відмінності між орендною платою (платою за користування майном) та неустойкою, передбаченою частиною другою статті 785 ЦК України, зазначає про таке.

Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною 2 статті 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 ЦК України).

Звідси здійснені позивачем розрахунки сума позивних вимог, не відповідають наведеній позиції та правовому регулюванню, встановленому частиною 2 статті 785 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління статистики у Черкаській області до Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича в частині стягнення 116 594, 23 грн заборгованості не підлягають задоволеню

Щодо позовних вимог Головного управління статистики у Черкаській області про виселення в примусовому порядку із займаного нерухомого майна державної власності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтею 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що орендоване майно є комунальним, тому на спірні правовідносини поширюється також і дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10 квітня 1992 року №2269-XII (далі - Закон № 2269-XII), у частині першій статті 2 якого наведено аналогічне визначення оренди.

Отже, відповідно до положень ЦК України, ГК України та Закону № 2269-XII сторонами договору найму (оренди) з відповідними правами та обов`язками є наймодавець (орендодавець) та наймач (орендар).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано сторонами по справі, у договорах оренди державного майна №634 та №670 орендодавцем (власником) є Фнд державного майна України, орендарем Фізична особа-підприємець Соколовський О.В., балансоутримувачем спірного майна визначено Головне управління статистики у Черкаській області. Отже був укладений трьохсторонній договір.

Саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 Цивільного кодексу України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що чинне законодавство не надає право Головному управління статистики у Черкаській області (балансоутримувачу, позивачу) розпоряджатися орендованим майном та мати права власника, то відповідно позивач (балансоутримувач) не вправі заявляти вимогу про зобов`язання відповідача (орендаря) повернути орендоване майно.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.09.2019 по справі №910/7364/18 та у постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 910/5149/21.

Окрім цього, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в провадженні господарського суду Черкаської області знаходиться справа №925/1445/22 за позовом Регіонального відділення ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях до ФОП Соколовського О.В. про стягнення з Фізичної особи підприємця Соколовського Олександра Володимировича 71 257,75 грн заборгованості зі сплати орендної плати, 13 485,10 грн пені та 730 201,96 грн неустойки за неповернення майна та виселення Фізичну особу підприємця Соколовського Олександра Володимировича з нежитлових приміщень першого поверху, площею 364,10 кв.м. та підвалу площею 191 кв.м., що передані в користування за договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 26.09.2008 №670 та з частини підвальних приміщень, площею 168,45 кв.м., що передані в користування за Договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 24.04.2008 №634, які знаходяться в адмінбудівлі за адресою: вул. Остафія Дашковича, 39, м. Черкаси.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що Головне управління статистики у Черкаській області не має права замість власника - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (орендодавця) вимагати виселення орендаря.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти висновку про порушення місцевим господарським судом вимог ст.ст. 86, 236 ГПК України щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, розгляду всіх обставин справи підтверджених наявними у справі доказами, які мали бути досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи в їх сукупності, керуючись законом та нормами матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Північний апеляційний господарський суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України дійшов висновку про необґрунтованість заявлених Головного управління статистики у Черкаській області позовних вимог до Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича про стягнення 116 594, 23 грн заборгованості та виселення в примусовому порядку із займаного нерухомого майна державної власності.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича у даній справі та скасування рішення місцевого господарського суду, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

З урахуванням задоволення апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної та першої інстанції (судовий збір) покладаються на позивача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2023 у справі №925/1117/22 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Черкаської області від 24.01.2023 у справі №925/1117/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції та у суді апеляційної інстанції покласти на Головне управління статистики у Черкаській області.

Стягнути з Головного управління статистики у Черкаській області (18001 м. Черкаси, вул. О. Дашковича, 39; ) на користь Фізичної особи-підприємця Соколовського Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одна гривня) 00 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Головного управління статистики у Черкаській області (18001 м. Черкаси, вул. О. Дашковича, 39; ) до Державного бюджету України 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одна гривня) 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду.

Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Черкаської області.

4. Матеріали справи № 925/1117/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 27.06.2023

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала