ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/1042/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Діброви Г.І., Разюк Г.П.

секретар судового засідання: Кратковський Р.О.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Грибонос В.В., ордер серія ВЕ №1091064 від 15.06.2023р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2023, повний текст якого складено та підписано 22.03.2023

у справі №915/1042/21

за позовом Приватного акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство

до Товариства з обмеженою відповідальністю „НОТА ШИППІНГ

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 1 993 563,93 грн., розірвання договору та зобов`язання повернути майно,-

головуючий суддя Ткаченко О.В.

місце прийняття рішення: Господарський суд Миколаївської області

В судовому засіданні 22.06.2023 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Учасники судового процесу про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги були належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И В :

В липні 2021 року Приватне акціонерне товариство „Українське Дунайське пароплавство звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „НОТА ШИППІНГ про стягнення заборгованості за договором № 425/КФО на відфрахтування флоту від 18.06.2018 у загальному розмірі, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23.02.2022, 1993563,93 грн., у тому числі: 1622674,99 грн. - основного боргу, 134758,51 грн. - пені, 173100,65 грн. - інфляційних втрат, 63029,78 грн. - 3% річних; розірвання договору № 425/КФО на відфрахтування флоту від 18.06.2018 та зобов`язання повернути ліхтер типу ДМ "UDP-DM-2309-УДП".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за умовами договору № 425/КФО на відфрахтування флоту від 18.06.2018, зокрема в частині оплати виставлених Судновласником фрахтових рахунків за період 08.05.2019-31.01.2022 на загальну суму 1622674,99 грн., внаслідок чого за відповідачем утворилася заборгованість у спірній сумі, на котру позивачем нараховано пеню в порядку п. 6.2 договору, а також 3 % річних та інфляційні втрати у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, позивач просить розірвати спірний договір в порядку п. 9.4 у зв`язку з істотним порушенням ТОВ "Нота Шиппінг" умов цього договору в частині несплати рахунків за користування ліхтером та неповернення ліхтера позивачу. Вимога про повернення зафрахтованого за договором ліхтера обґрунтована посиланнями на п.п. 2.7-2.8, 2.10, 2.20-2.21 договору.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2023 року у справі №915/1042/21 (суддя Ткаченко О.В.) позов Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" задоволено частково; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Нота Шиппінг" повернути Приватному акціонерному товариству "Українське Дунайське пароплавство" в порт Ізмаїл ліхтер типу ДМ "UDP-DM-2309-УДП". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нота Шиппінг" на користь Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 2270 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи часткового позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов наступних висновків:

- відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про розірвання договору оскільки його вже розірвано в односторонньому порядку;

- відсутність у позивача підстав для виставлення відповідачу рахунків за фрахт за спірний період, оскільки він не увійшов до періоду дії договору.

Поряд із цим, ураховуючи те, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем обов`язку щодо повернення ліхтера у визначеному договором порядку, відповідна позовна вимога була задоволена судом першої інстанції.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2023р. скасувати в частині визнання договору № 425/КФО від 18.06.2018 з 28.10.2018 розірваним та відмови у стягненні з ТОВ "Нота Шиппінг" на користь ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" 1622674,99 грн. - основного боргу, 134758,51 грн. - пені, 173100,65 грн. - інфляційних втрат, 63029,78 грн. - 3% річних та судових витрат та ухвалити нове рішення у відповідній частині про задоволення позовних вимог.

На думку скаржника, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права України, та підлягає частковому скасуванню, в зв`язку із неповнотою та неправильністю встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок однобічної оцінки судом доказів, невірного висновку щодо припинення обов`язків сторін договору через розірвання договору в односторонньому порядку позивачем та як наслідок необґрунтованої відмови в задоволені позовних вимог про розірвання договору за рішенням суду та стягнення боргу.

Як на підставу викладених у скарзі вимог, апелянт зазначає, що позивач своїми діями, а саме: неодноразовим повідомленням про продовження користування ліхтером, про необхідність належного виконання умов договору, виставленням рахунків на оплату та актів прийому-передачі наданих послуг, складених після повідомлення про розірвання договору всяліко повідомляв відповідача про дію та пролонгацію Договору.

Відповідач своїми діями, а саме: запереченнями про розірвання договору, запевненням ПрАТ «УДБ» про належне виконання у подальшому умов договору, сплатою частини рахунків, не поверненням ліхтеру з користування підтвердив дію та прийняття умов Договору.

Апелянт вважає, що навіть якщо в певний момент часу було заявлено про розірвання Договору в односторонньому порядку самим позивачем, при цьому беручи до уваги те, що в свою чергу відповідач не виконав свого обов`язку за договором - повернення ліхтеру в порт Ізмаїл з підписанням Акту приймання-передачі по ліхтеру, фактично продовжує його використовувати, то зобов`язання відповідача по сплаті рахунків за використання ліхтера до фактичного повернення ліхтеру підлягає виконанню.

Враховуючи вказане, скаржник вважає, що є підстави вважати Договір продовженим, діючим. Вимоги позивача щодо належного виконання відповідачем умов Договору законним та таким, що підлягають виконанню у поіному обсязі зі сплатою штрафних санкцій та компенсаційних нарахувань за неналежне виконання договору з боку відповідача.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.05.2023 клопотання Приватного акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено Приватному акціонерному товариству „Українське Дунайське пароплавство строк на апеляційне оскарження; зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2023 року у справі №915/1042/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2023, повний текст якого складено та підписано 22.03.2023 у справі №915/1042/21; Призначено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство до розгляду на 22 червня 2023 року о 10:00 год.

14.06.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство надійшла заява про розгляд справи без участі представника ПрАТ «УДБ» за наявними матеріалами.

19.06.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ "Нота Шиппінг" надійшов відзив на апеляційну скаргу , відповідно до якого відповідач просив апеляційну скаргу ПрАТ «УДБ» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2023 року у справі №915/1042/21 відхилити, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2023 року у справі №915/1042/21 залишити без змін.

В судовому засіданні 22.06.2023 представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник позивача участі в судовому засіданні не приймав, хоча був належним чином сповіщений про час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши в судовому засіданні пояснення присутнього представника відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного провадження, 18.06.2018 між ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" (Судновласник) та ТОВ "Нота Шиппінг" (Фрахтувальник) було укладено Договір № 425/КФО на відфрахтування флоту, згідно умов якого Судновласник зобов`язався надати Фрахтувальнику ліхтер типу ДМ "UDP-DM-2309-УДП" для використання під накопичення зернових та інших навалочних вантажів в українських портах чорноморського басейну, внутрішніх водах України, за виключенням портів Криму та азовського басейну, перевозки накопичених партій між зазначеними портами та перевалки вантажів (п. 1.1 договору)

Згідно п. 1.2 договору період використання ліхтера: 12 послідовних календарних місяців у 2018-2019 роках від дати Акту приймання-передачі ліхтера від Судновласника Фрахтувальнику, але у періоді дії цього договору. Період використання може бути змінений за згодою сторін.

Місце прийому/передачі ліхтера від Судновласника Фрахтувальнику - порт Миколаїв; місце прийому/передачі ліхтера від Фрахтувальника Судновласнику - порт Ізмаїл (п.п. 2.1-2.2 договору).

Пунктом 2.2 договору передбачено, що прийом-передача ліхтера оформлюється двостороннім Актом прийому-передачі з описом технічного стану ліхтера, строку дії регістрових документів та ін. Акти прийому-передачі оформлюються у двох екземплярах по одному для кожної зі сторін. Ініціатором складання Актів прийому-передачі ліхтерів від Судновласника Фрахтувальнику є Судновласник, а від Фрахтувальника Судновласнику - Фрахтувальник

Згідно п. 2.5 договору представники Судновласника та Фрахтувальника спільно визначають попередній об`єм та вартість робот, необхідних для приведення ліхтера у стан, придатний для наступної експлуатації. Попередні та виконавчі ремонтні відомості з зазначенням кінцевої вартості ремонту складаються представником бази ремонту під наглядом Регістру та погоджуються з уповноваженими представниками Сторін. Судновласник має право контролювати види та вартість ремонтних робіт.

Ремонт ліхтера має бути виконаний на протязі орієнтовно трьох місяців від дати погодження Акту прийому-передачі ліхтера. У випадку порушення даного строку та не погодження сторонами його продовження, ліхтер по письмовій вимозі Судновласника має бути повернутий у порт Ізмаїл без додаткових витрат з боку Судновласника (п. 2.6 договору).

Після закінчення ремонту у строки, передбачені п. 2.6 договору, та отримання документів Регістру, представники сторін на протязі 10 календарних днів складають та підписують Акт введення ліхтера в експлуатацію. Дата введення в експлуатацію повинна відповідати даті класифікаційного свідоцтва Регістру (п. 2.11 договору).

Буксировка ліхтера від бази ремонту або відстою після ремонту до місця експлуатації ліхтера, а також повернення ліхтера у порт Ізмаїл після завершення передбаченого договором строку використання ліхтера організовується Фрахтувальником його силами, засобами та за його рахунок. Для виконання даної операції можуть бути використані буксири Фрахтувальника, а також буксири, найняті Фрахтувальником у третіх осіб. Повернення ліхтерів з порту експлуатації в порт Ізмаїл виконується силами, засобами та за рахунок Фрахтувальника без додаткового погодження з Судновласником на протязі максимально 30 днів після закінчення строку використання ліхтера, передбаченого договором. При доставці ліхтера з порту експлуатації, Фрахтувальник несе повну відповідальність за збереження ліхтера та його технічний стан. Фрахтувальник інформує Судновласника про дати відправки ліхтера з порту експлуатації в порт Ізмаїл не менш, ніж за 7 робочих днів (п. 2.10 договору).

Сторонами погоджено, що ставка фрахту за використання ліхтера для виконання функцій по даному договору складає еквівалент у національній валюті USD 50 (50 доларів США) плюс ПДВ за ліхтер за добу за послідовний календарний період, починаючи від дати підписання Акту введення ліхтера в експлуатацію до дати підписання Акту прийому-передачі ліхтера від Фрахтувальника Судновласнику. Неповна доба рахується як повна (п. 4.1 договору).

Фрахтові рахунки виставляються Судновласником щомісячно на протязі перших 5 днів поточного календарного оплачуваного місяця передплатою до кінця поточного оплачуваного календарного місяця. Оплата рахунків здійснюється на протязі 5 робочих днів від дати фактичного отримання рахунка Фрахтувальником. Банківські перекази без витрат Бенефіціара. Рахунки, направлені по електронній пошті, факсу або іншими засобами зв`язку, використовуваними сторонами договору, приймаються до оплати. Оригінали рахунків, актів виконаних робіт та інших документів Судновласник направляє Фрахтувальнику поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення (п. 4.2 договору).

Підставою для виставлення фрахтувальнику рахунку є даний договір, Акти прийому-передачі ліхтера та Акти вводу/виводу ліхтера в/з експлуатацію. Судновласник передає Акт виконаних робіт Фрахтувальнику не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним (п. 4.3 договору).

Сторонами також погоджено, що договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 15.06.2019 (п. 9.1 договору).

Даний договір може бути продовженим або розірваним за ініціативою однієї із сторін шляхом надання письмового повідомлення про це іншій стороні не менше, ніж за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії або розірвання договору, із зазначенням дати повернення ліхтера в порт Ізмаїл (п. 9.2 договору).

У разі порушення Фрахтувальником умов даного Договору, а саме: несвоєчасної оплати платежів, передбачених даним договором (при затримці виплати більше, ніж на 30 календарних днів відносно дати оплати, зазначеної в рахунку), недотримання схоронності ліхтеру та безпечного його використання, відсутність полісів страхування, Судновласник має право в односторонньому порядку, достроково, не вдаючись до судового розгляду, розірвати даний договір (п. 9.4 договору).

Судом встановлено, що на виконання умов договору ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" передало ТОВ "Нота Шиппінг" спірний ліхтер згідно Акту приймання-передачі судна від 26.06.2018; у подальшому ліхтер введено в експлуатацію згідно Акту вводу в експлуатацію ліхтера від 25.07.2018.

У подальшому позивачем направлено відповідачу нотис від 23.10.2018 № СЕФ-1544, в кому зазначено про розірвання договірних відносин між сторонами у порядку п. 9.4 договору, у зв`язку з порушенням Фрахтувальником строків оплати за використання ліхтера більше ніж на 30 календарних днів, відсутністю полісів страхування з моменту прийняття ліхтера в експлуатацію.

Відповідач у листі від 22.11.2018 № 250 повідомив позивача про те, що вважає нотис від 23.10.2018 № СЕФ-1544 безпідставним та таким, що не підписаний уповноваженою особою.

У подальшому листом від 11.02.2019 № СЕФ-225 позивач повідомив відповідача про те, що, не зважаючи на направлений раніше нотис про припинення дії договору, згідно п. 9.6 цього договору, договірні зобов`язання вважаються виконаними тільки після виконання сторонами всіх зобов`язань по ньому, після завершення всіх взаєморозрахунків та повернення ліхтера в порт Ізмаїл з підписанням Актів прийому-передачі. При цьому позивач указав, що договір не може вважатися таким, що припинив свою дію, поки не будуть виконані вищевказані умови з боку Фрахтувальника.

Відповідач листом від 11.02.2019 № 23 повідомив позивача про те, що повідомлення усіх служб про розрив договору від 18.06.2018 № СЕФ-218 викликало складності в організації підготовки постановки ліхтера на ремонт. У зв`язку з цим ТОВ "Нота Шиппінг" просило позивача підтвердити те, що договір не розірвано і відповідач виконує зобов`язання по ньому.

Листом від 14.03.2019 № 30 ТОВ "Нота Шиппінг" повідомило позивача про намір сплатити рахунок за фрахт за березень до 19.03.2019 та про те, що усі витрати, пов`язані з переміщенням та поверненням ліхтера в експлуатаційному стані будуть здійснюватися силами та за рахунок відповідача. Відповідач також просив не нараховувати фрахт за період ремонту ліхтера та надіслати акт виводу ліхтера з експлуатації.

Додатково відповідачем надано позивачу гарантійний лист від 14.03.2019 № 31, в якому підтверджено обов`язок повернути ліхтер судновласнику у експлуатаційному стані та за рахунок ТОВ "Нота Шиппінг".

Позивач листом від 18.03.2019 № СЕФ-429 повідомив відповідача про те, що вивід ліхтера з експлуатації на період ремонту не передбачений договором, оскільки пошкодження виникли внаслідок порушень з боку фрахтувальника правил експлуатації та порушення умов договору, а тому фрахт буде продовжувати нараховуватися.

Листами від 24.06.2019 № ЧМ-252, від 09.07.2019 № СЕФ-1065, від 14.09.2019 № СЕФ-1253 позивач неодноразово просив відповідача про сплату наявної заборгованості за рахунками та вжиття заходів щодо завершення ремонту та відновлення ліхтера після аварії.

Відповідач в листі від 25.09.2019 № 133 виклав позицію про те, що договір припинено за ініціативою ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" в односторонньому порядку та запропонував позивачу укласти новий договір фрахту на спірний ліхтер на тих самих умовах.

Позивач в листі від 26.09.2019 № ЧМ-369 зазначив, що для укладення нового договору відповідачу потрібно виконати зобов`язання за попереднім договором, погасити заборгованість, продовжити терміни дії документів Регістру та повернути ліхтер.

Листом від 09.10.2019 № СЕФ-1534 позивач знову просив відповідача про погашення заборгованості за договором, продовження термінів дії документів Регістру та повернення ліхтера.

У подальшому позивачем направлено відповідачу претензію від 08.10.2019 № ЮС-667, в якій вимагав сплати фрахтових рахунків, компенсаційних та штрафних виплат.

ТОВ "Нота Шиппінг" у листі від 29.10.2019 № 5-НШ вкотре виклало позицію щодо розірвання договору з 23.10.2018, а також зазначило, що після припинення дії договору фактичного використання ліхтера не здійснювалося, оскільки 21.11.2018 на зазначений ліхтер накладено арешт ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси в рамках кримінального провадження від 20.11.2018 № 0000172.

Отже, з 21.11.2018 відповідач фактично припинив здійснювати користування ліхтером а з 20.02.2019, згідно акту прийому-передачі арештованого майна на відповідальне зберігання від 20.02.2019, ТОВ "Нота Шиппінг" стало відповідальним зберігачем спірного ліхтера; дозволу на використання ліхтера відповідальному зберігачу не надавалося.

У подальшому з 19.05.2019 клас судна (спірного ліхтера) знято у зв?язку з непред`явленням до огляду більше 6 місяців, тобто, припинилася дія дозвільних документів на ліхтер.

У зв`язку з наведеними обставинами відповідач зазначив, що вважає безпідставними всі виставлені ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" рахунки за користування ліхтером у спірний період, як і відповідні акти виконаних робіт (наданих послуг).

Крім того, в листі від 27.06.2019 № 93 відповідач зазначив, зокрема, про помилкову оплату частини виставлених ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" рахунків, у зв`язку з чим просив про повернення безпідставно сплачених коштів.

Листом від 19.11.2020 № 140-НШ відповідач також повідомив позивача про те, що для недопущення понадтермінового зберігання ТОВ "Нота Шиппінг" спірного ліхтера та понесення відповідних витрат позивачу належить надати товариству належним чином посвідчений примірник ухвали Приморського районного суду м. Одеси про скасування арешту ліхтера та регістрові документи для можливості передачі ліхтера.

Судом встановлено, що позивачем виставлені та направлені відповідачу рахунки та акти виконаних робіт по договору за період 08.05.2019-31.01.2022 на загальну суму 1622674,99 грн., які повернені відповідачем як помилково надіслані.

За твердженнями позивача, не спростованими відповідачем, зазначені рахунки ТОВ "Нота Шиппінг" не оплачені, а спірний ліхтер не повернено позивачу і досі.

Викладені обставини і стали підставою для звернення ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" до господарського суду з вказаним позовом.

Оскільки погоджується не погоджується із оскаржуваними рішенням виключно у частині відмови позовних вимог про визнання договору № 425/КФО від 18.06.2018 з 28.10.2018 розірваним та відмови у стягненні з ТОВ "Нота Шиппінг" на користь ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" 1622674,99 грн. - основного боргу, 134758,51 грн. - пені, 173100,65 грн. - інфляційних втрат, 63029,78 грн. - 3% річних, колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги, у зв`язку з чим в частині задоволення решти позову Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, відповідно до приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" та вважає, що доводи, заперечення і вимоги Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство", викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором чартеру (фрахтування) одна сторона (фрахтівник) зобов`язується надати другій стороні (фрахтувальникові) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах на один або кілька рейсів для перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, якщо це не суперечить закону та іншим нормативно-правовим актам (ст. 912 ЦК України).

Положеннями ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Аналогічні положення містить стаття 291 ГК України.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

За змістом наведених положень закону одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже є правочином. який має юридичні наслідки у вигляді припинення господарських правовідносин. Розірвання господарського договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлене законом або безпосередньо у договорі.

Як встановлено під час розгляду даної справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між ними 18.03.2018 року Договору №425/КФО на відфрахтування флоту. За своїм змістом укладений між сторонами у справі договір фрахтування судна належить до групи договорів майнового найму.

Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору (ст. 782 ЦК України).

Стаття 782 ЦК України є спеціальною нормою, яка встановлює підстави і наслідки відмови від договору найму. Підставою для відмови є порушення договору з боку наймача у вигляді невнесення ним плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд. А наслідком ? припинення договору в момент отримання повідомлення наймачем.

Отже, відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав наймодавця, а тому не вимагає згоди другої сторони. За змістом ст. 782 ЦК України, а також виходячи з положень ст.ст. 205, 654 ЦК України, відмова від договору має вчинятися наймодавцем письмово. Додаткових вимог вказані положення ЦК України не містять.

Відмова від договору вважається такою, що відбулася, якщо наймодавець направив наймачу відповідну заяву (лист, повідомлення), надавши суду докази такого направлення та отримання її наймачем.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 910/4391/19.

Пунктом 9.4 укладеного між сторонами у справі договору передбачено, що у випадку порушення Фрахтувальником умов даного договору, а саме несвоєчасної сплати платежів, передбачених даним договором (при затримці оплати більш ніж на 30 календарних днів відносно дати оплати, вказаної в рахунку), недотримання збереження ліхтера і безпечного його використання, відсутність полісів страхування, Судновласник має право в односторонньому порядку, достроково, не вдаючись до судового розгляду, розірвати даний договір.

Таким чином, у даному випадку сторони, врахувавши встановлену законом свободу договору, на власний розсуд погодили підстави та порядок дострокового припинення дії цього договору, що не суперечить вимогам законодавства.

Отже, односторонню відмову позивача від договору, яку сторони узгодили умовами пункту 9.4 договору, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням судновласника, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного, а також того, що матеріалами справи не спростовано зазначених у нотисі від 23.10.2018 № СЕФ-1544 тверджень позивача про порушення фрахтувальником строків оплати за використання ліхтера більше ніж на 30 календарних днів, колегія суддів погоджується з вірними висновком суду, що зазначений нотис є передбаченим положеннями законодавства та умовами договору волевиявленням позивача, спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків за договором.

При цьому згода або незгода фрахтувальника на розірвання договору, як і подальше листування сторін розірваного договору, в даному випадку не мають юридичного значення та не впливають на юридичний факт розірвання договору з 23.10.2018.

Отже, договірні відносини між сторонами припинені з 23.10.2018, що, у відповідності до п. 9.6 договору, свідчить про виникнення у відповідача зобов`язання щодо оплати отриманих в межах договору (під час його дії) послуг, а також щодо повернення ліхтера до порту Ізмаїл.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, вищевикладеними обставинами та доказами підтверджується відсутність підстав для розірвання спірного договору від 18.06.2018, оскільки його розірвано в односторонньому порядку, і як наслідок стягнення суми боргу,оскільки

виставлення відповідачу рахунків за фрахт за спірний період не увійшли до періоду дії договору.

Інші доводи, що наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Підстав для виходу судом апеляційної інстанції за межі доводів апелянта не вбачається, оскільки при апеляційному розгляді справи не встановлено порушення норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2023р. залишається без змін, апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись статтями 129,269, 270, 275,276, 281-284

Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство"залишити без задоволення

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від „14 березня 2023 року у справі № 915/1042/21 залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено „23 червня 2023 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Г.П. Разюк