ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2023м. ДніпроСправа № 904/985/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Голігороваї Т.І., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинівнафтопродукт", м. Хмельницький

до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, м. Дніпро

про стягнення збитків, завданих внаслідок неправомірних дій.

Представники:

від позивача: Бабчук О.В., адвокат;

від відповідача: Штирхунова А.Д., представник.

ПРОЦЕДУРА

Товариство з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинівнафтопродукт" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - відповідач) шкоду, завдану внаслідок неправомірних дій відповідача в розмірі 131 798,53 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 28032023 о 12:00 год.

13.03.2023 від відповідача до суду надійшло клопотання, у якому просить надати ГУНП додатковий строк для надання до суд відзиву і відповідні докази по справі.

28.03.2023 на офіційну електрону поштову адресу Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2023 у задоволенні клопотання позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинівнафтопродукт" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відмовлено.

22.03.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

28.03.2023 на офіційну поштову електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання від 28.03.2023, у якому просить проводити підготовче судове зсідання без участі представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.03.2023 підготовче судове засідання відкладено на 19.04.2023 о 15:15 год. в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua) за участю представника позивача.

06.04.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2023 продовжено строк розгляду підготовчого провадження до 29.05.2023 та підготовче судове засідання відкладено на 23.05.2023 о 11:30 год. в режимі відеоконференції за участю представника позивача.

Представник відповідача у призначене підготовче судове засідання 23.05.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомлено.

У підготовчому судовому засіданні 23.05.2023 представником позивача зазначено, що ним було надано всі можливі та допустимі докази по справі.

Судом були визначені всі необхідні обставини у справі та зібрані відповідні докази, що є підставою для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.06.2023 о 11:30 год. в режимі відеоконференції за участю представника позивача.

У судовому засіданні, яке відбулося 14.06.2023, представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 14.06.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неправомірними діями відповідача, які полягають у затриманні та вилученні транспортного засобу марки MAN TGX 26.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом марки ППЦ 28, номерний знак НОМЕР_2 та вантажем у вигляді 25138 літрів дизельного палива, оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом встановлено, що водій ОСОБА_1 не є ні суб`єктом господарської діяльності, ні посадовою особою суб`єктом господарської діяльності, він не може бути суб`єктом відповідальності за правопорушення, яке йому інкримінується в протоколі про адміністративне правопорушення від 23.11.2022.

Позиція відповідача

Відповідач заперечує щодо позовних вимог та просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначає, що ТОВ Старокостянтинівнафтопродукт враховуючи об`єктивні причини неможливості своєчасного виконання своїх зобов`язань перед ТОВ "МУЛЬТИ-ТОП СВ" не повідомив останнього належним чином щодо форс-мажорних обставин, а сплатив відповідно до платіжної інструкції від 03.03.2023 № 3642 штраф у розмірі 131 798,53 грн.

Відповідач також вказує, що позивач не надав доказів, що у строк виконання зобов`язання за договором поставки нафтопродуктів ТОВ Старокостянтинівнафтопродукт не мало можливості поставити товар ТОВ МУЛЬТИ-ТОП СВ іншими транспортними засобами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Судом встановлено, що ТОВ Старокостянтинівнафтопродукт (далі - позивач) здійснює господарську діяльність, пов`язану зокрема з торгівлею пального.

01.10.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю Старокостянтинівнафтопродукт (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МУЛЬТИ-ТОП СВ (покупець) було укладемо Договір поставки нафтопродуктів (далі - Договір).

У відповідності до п.1.1. Договору ТОВ Старокостянтинівнафтопродукт зобов`язалось поставити покупцю нафтопродукти (товар) на умовах та в строки, що передбачені даним договором.

Відповідно до п. 4.2. Договору постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві у власність товар належної якості в кількості, асортименті і за ціною узгодженою сторонами.

Відповідно до пункту 6.1. Договору постачання за цим Договором здійснюється окремими партіями, на підставі даних замовлення Покупця. Згідно п.6.4 Постачальник вважається, що виконав своє зобов`язання з поставки товару з моменту передачі товару покупцеві або транспортній організації, залежно від умов поставки. Факт передачі товару підтверджується підписаною належним чином товаротранспортною накладною або видатковою накладною або актом приймання-передачі.

У відповідності до заяви № б/н від 18 листопада 2022 до Договору поставки від 01.10.2020 постачальник повинен був поставити покупцеві паливо дизельне EURO 5 в кількості 25 138 літрів на загальну суму 1 317 985,34 грн з урахуванням ПДВ. Строк поставки в замовленні покупця був вказаний 23.11.2022.

Позивач вказує, що для виконання вказаного замовлення (заявки) 21.11.2022 Товар Паливо дизельне EURO 5 кількості 25 138 літрів було завантажено у пункті навантаження згідно товарно-транспортної накладної №20 для подальшого його постачання ТОВ МУЛЬТІ-ТОП СВ.

Під час руху до місця призначення 23.11.2022 о 13:30 год. в м. Павлоград, вул. Дніпровська, буд.74 співробітником Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області було зупинено автомобіль, що перевозив Товар Паливо дизельне EURO 5 в кількоєті.25 138 літрів та складемо, протокол про адміністративне правопорушення №456994 серії ВАВ згідно якого водій ТОВ "Старокостянтинівнафтопродукт" ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки MAN TGX 26.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , з спеціалізованим ніпівпричепом (цистерна) марки ППЦ 28, державний номерний знак НОМЕР_2 , та здійснював переміщення пального, а саме дизельного палива в кількості 25138 літрів без зареєстрованої накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних (надалі ЄРАН) відповідно до вимог ст.ст. 228, 230, 3, (31.6 ПК України і правопорушення фінансування на ВКВС 01829. Також згідно акту прийому передачі на відповідальне збереження від 23.11.2022 під час складання протоколу було вилучено транспортний засіб - марки MAN TGX 26.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом марки ППЦ 28, державний номерний знак НОМЕР_2 та вантажем у вигляді 25138 літрів дизельного палива, який належить на праві власності ТОВ Старокостянтинівнафтопродукт.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.12.2022 по справі №185/9976/22 адміністративне провадження у відношенні ОСОБА_1 за ст.164 ч.4 Кодексу України про адміністративне правопорушення було закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Повернено ТОВ Старокостянтинівнафтопродукт () вилучені: транспортний засіб - марки MAN TGX 26.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом марки ППЦ 28, державний номерний знак НОМЕР_2 та вантажем у вигляді 25138 літрів дизельного палива.

Позивач стверджує, що по факту транспортний засіб із вантажем незаконно та безпідставно 17 днів співробітниками Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, що призвело до порушення Позивачем строків поставки партії товару Товариству з обмеженою відповідальністю "МУЛЬТИ-ТОП СВ" за договором поставки нафтопродуктів від 01.10.2022.

Відповідно до п.7.7. Договору у випадку порушення строків поставки товару більше ніж на 5 днів від узгодженої дати поставки, Покупець має право відмовитись від отримання Товару поставленого із затримкою. В такому випадку Постачальник на вимогу Покупця сплачує Покупцеві штраф у розмірі 10 %, від вартості партії непоставленого товару або товару, поставленого з порушенням строків. Суми штрафу повинна бути оплачена Постачальником на протязі 10 днів з моменту отримання вимоги (претензії) про сплату.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МУЛЬТИ-ТОП СВ 23.11.2022 направило . ТОВ Старокостянтинівнафтопродукт вимогу (вих.№.23/11) , в якій зазначило про те, що у разі прострочення постачання Товару більше ніж на 5 днів залишає за собою право відмовитись від партії замовленого товару згідно умов договору.

29.11.2022 ТОВ МУЛЬТИ-ТОП СВ направило ТОВ Старокостянтинівнафтопродукт вимогу (вих.№29/11), повідомивши про те, що в зв`язку з порушенням строків поставки партії товару більше ніж на 5 днів відмовляється від отримання товару та вимагає у відповідності до п.7.7 договору сплатити штраф в розмірі 10% від суми поставки Товару, що не був поставлений у відповідності до заявки на поставку партії товару від 18.11.2022 та складає 131798,53 грн.

03.02.2023 Позивачем було оплачено на розрахунковий рахунок ТОВ МУЛЬТИ-ТОП СВ штраф в сумі 131 798,53 грн.

Позивач вважає, що неправомірні дії відповідача, призвели до невиконання ТОВ Старокостянтинівнафтопродукт своїх зобов`язань за договором поставки нафтопродуктів від 01.10.2022, що призвело до збитків у вигляді оплати штрафу, в сумі 131 798,53 грн.

Позивач посилається на норми ЦК України, а саме на ст. 1166 ст. 1174 ЦК України як на підставу відшкодування шкоди завданої на його думку незаконними діями чи бездіяльністю посадової особи Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Зазначене вище і стало причиною виникнення спору.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Предметом позову у даній справі є стягнення заподіяної матеріальної шкоди у розмірі збитків 131 798,53 грн.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 22 ЦК, яку позивач, зокрема, визначив підставою позову, збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 ЦК, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування або посадовою особою відповідного органу визначені у статтях 1173, 1174 ЦК, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою особою відповідного органу при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статті 1173 і 1174 ЦК є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом до суду про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

З урахуванням вказаних положень чинного законодавства, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності вини у діях відповідача.

За змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому суд звертає увагу, що важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, який відповідно до частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України належить до фундаментальних засад господарського судочинства, передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення Європейського суду з прав людини від 27.10.1993 у справі "Домбо Бехеер проти Нідерландів").

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19.

У той же час, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Аналізуючи наявність підстав для притягнення Управління розвитку споживчого розвитку та захисту прав споживачів Одеської міської ради до відповідальності у виді стягнення шкоди, господарський судом встановлено наявність трьох умов, визначених положеннями ст. 1173 ЦК України, а саме:

1. Неправомірність дій відповідача в частині затримання та вилучення транспортного засобу - марки MAN TGX 26.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом марки ППЦ 28, державний номерний знак НОМЕР_2 та вантажем у вигляді 25138 літрів дизельного палива, оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом встановлено, що водій ОСОБА_1 не є ні суб`єктом господарської діяльності, ні посадовою особою суб`єкта господарської діяльності, він не може бути суб`єктом відповідальності за правопорушення, яке йому інкримінується в протоколі про адміністративне правопорушення від 23.11.2022.

2. Наявність заподіяної позивачу шкоди у вигляді обов`язку сплатити ТОВ МУЛЬТИ-ТОП СВ штраф в сумі 658992,67 грн. за несвоєчасне виконання своїх зобов`язань по постачанню партії товару, що підтверджується договором поставки нафтопродуктів від 01.10.2022 року, що укладений з ТОВ МУЛЬТИ-ТОП СВ, копією вимоги №23/11 від 23.11.2022 та №29/11 від 29.11.2022 та платіжним дорученням №642 від 03.02.2023 року про оплату штрафу в сумі 131798,53 грн.

3. Причинно-наслідковий зв`язок між неправовірними діями відповідача та шкодою, яка завдана позивачу полягає у тому, що внаслідок неправомірних дій поліції позивач не мав можливості здійснювати свою господарську діяльність, виконувати взяті на себе зобов`язання, що стало причиною понесення збитків.

Таким чином, порушення договору з ТОВ МУЛЬТИ-ТОП СВ з боку позивача було об`єктивним наслідком поведінки посадових осіб відповідача, які протиправно без будь-якої правової підстави утримували у себе майно позивача, чим перешкоджали останньому у здійсненні господарської діяльності. Тому і збитки позивача, які полягали у сплаті ним штрафних санкцій на користь ТОВ МУЛЬТИ-ТОП СВ стали об`єктивним наслідком поведінки відповідача.

Щодо тверджень відповідача форс-мажорних обставин та сплати позивачем штрафу, спростовуються наступним.

Відповідно до ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.14 Закону України №671/97-ВР Про торгово-промислові палати в Україні Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Згідно ч.1 ст.14 2. Закону України №671/97-ВР Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до п.9.1 договору поставки нафтопродуктів від 01.10.2022 року сторони дійшли згоди про те, що в разу виникнення форс-мажорних обставин (виникнення непереборної сили, що не залежить від дії сторін, а саме: війни, військових дій, блокади, ембарго, пожежі, повені та інших стихійних лих або сезонних природних явищ, інших міжнародних санкцій, валютних обмежень, зміни національного законодавства, обмежень введених органами державної влади), які унеможливлюють виконання зобов`язань за цим договором, сторона для якої виникли такі обставини звільняється від виконання своїх обов`язків на час дії таких обставин. У випадку, якщо дія зазначених обставин триває більше 30 днів кожна із сторін має право на розірвання договору за умови, що повідомила про це іншу сторону не пізніше ніж за 7 днів до розірвання. Достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою.

Виходячи зі змісту вищезазначених положень чинного законодавства, складання протоколу про адміністративне правопорушення з подальшим вилученням транспортного засобу не може вважатись форс-мажорною обставиною. Отже твердження відповідача в цій частині не узгоджуються з нормами чинного законодавства.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що позивач у передбаченому законом порядку довів наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, у тому числі протиправну поведінку відповідача, завдану позивачу шкоду на суму 131 798,53 грн; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами першою, другою статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами Кримінального процесуального кодексу України, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Особою, відповідальною перед потерпілими за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень Цивільного кодексу України, та відповідачем у справі є Держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з частиною 3 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 у справі №1-36/2001 за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України Про Державний бюджет України на 2000 рік та статті 25 Закону України Про Державний бюджет України на 2001 рік (справа про відшкодування шкоди державою), визначено, що шкода, завдана незаконними діями державних органів, відшкодовується за рахунок державного бюджету.

Таким органом у цій справі є Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області, як особа, відповідальна в наслідок неправомірних дій, а Казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Статтею 56 Господарського процесуального кодексу України врегульовано участь у справі представника.

Відповідно до частини 4 статті 56 Господарського процесуального кодексу України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 242/4741/16-ц Велика Палата дійшла висновку, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав, з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є Держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Приписами статей 25, 43 Бюджетного кодексу України та Положення про Державну казначейську службу України передбачено, що забезпечення казначейського обслуговування бюджетних коштів, а також здійснення безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, покладено саме на Державну казначейську службу України та її територіальні органи.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

За таких обставин, відшкодування шкоди позивачу підлягає за рахунок Державного бюджету України, розпорядником якого, у спірних правовідносинах, є Державна казначейська служба України, як центральний орган виконавчої влади.

З урахуванням викладеного позовна вимога підлягає задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Щодо судового збору.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинівнафтопродукт" (29000, м. Хмельницький, вул. Курчатова, буд. 6; ) 131 798,53 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої Павлоградським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області ().

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 20-а; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинівнафтопродукт" (29000, м. Хмельницький, вул. Курчатова, буд. 6; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 28.06.2023.

Суддя В.Г. Бєлік