ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/118/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

№907/118/23

за позовом Хустської окружної прокуратури, м. Хуст

в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Закарпатській області, м. Ужгород

до Хустського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Хуст

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Хустської міської ради

про стягнення суми 70 821,94 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Закарпатській області, м. Ужгород до Хустського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Хуст про стягнення суми 70 821,94 грн. збитків заподіяних державі внаслідок здійснення самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу нa спеціальне використання та/або спеціального дозволу на користування надрами).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ Господарського суду Закарпатської області, до розгляду справи № 907/118/23 визначено суддю Ушак І.Г.

Поряд з цим, у зв`язку з припиненням повноважень судді Ушак І.Г., розпорядженням керівника апарату Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2023 року №02-02/49/23 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №907/118/23.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2023 р. справу № 907/118/23 передано на розгляд судді Ремецькі О.Ф.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки справа №907/118/23, не є складною в розумінні норми ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 15.03.2023 р. суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Хустську міську раду (90400, Закарпатська обл., м. Хуст, вул. 900-річчя Хуста, 27); визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України); встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала суду від 15.03.2023 р., була надіслана відповідачу 15.03.2023 р. рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та як вбачається з відстеження поштового відправлення №716, отримана відповідачем 23.03.2023 р.

Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач Хустське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Хуст у поданому суду відзиві на позовну заяву, та додаткових письмових поясненнях, щодо задоволення позову заперечує.

В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що наказом № 506 від 11.11.2020 року «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами» Державна служба геології та надр України надала спеціальні дозволи на користування надрами відповідно до пункту 8 Порядку згідно з додатками №№ 1, 2, 3 до цього наказу. Додатком № 3 до даного наказу серед підприємств та організацій, яким надано спеціальні дозволи на користування надрами згідно з пунктом 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 № 615 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 № 124), а саме, з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки, видобування підземних вод (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування питних підземних вод з водозаборів перевищує 300 куб. метрів на добу визначено Хустське ВУВКГ для видобутку підземних вод на водозаборі «Тиса» (наказ № 506 від 11.11.2020 року «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами».

Таким чином, за доводами відповідача в період з 19.08.2021 року по 05.12.2021 року користування водозабором «Тиса» здійснювалось Хустським ВУВКГ на законних підставах, згідно наказу Державної служби геології та надр України № 506 від 11.11.2020 року «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами».

Водночас Відповідач наголошує, що з невідомих для Хустського ВУВКГ підстав бланк спеціального дозволу на користування надрами водозабору «Тиса» було підписано та видано Державною службою геології та надр України лише 14.12.2021 року за № 5322, тобто більше ніж через один рік після прийняття відповідного наказу.

Таким чином відповідач вважає, що звертався до уповноважених органів для погодження документів, необхідних для отримання відповідного дозволу, а затримку в оформленні такого дозволу допущено не ним. Беручи до уваги викладене, зазначає, що обов`язкові умови для покладення на нього відповідальності у виді відшкодування збитків відсутні.

Прокурор позовні вимоги підтримує з підстав зазначених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях по справі.

Зауважує, що сам по собі факт видачі наказу про надання спецдозволу на користування надрами не є законною підставою для надрокористування оскільки, у самому наказі зазначено, що з метою його виконання необхідно вжити заходів щодо надання спецдозволу.

Разом з тим, сам спеціальний дозвіл на користування надрами за встановленим зразком Хустському ВУВКГ надано лише 14.12.2021, після виконання Державною службою геології та надр усіх необхідних заходів. Таким чином, за доводами прокурора у період з 04.11.2019 (дата закінчення дії попереднього спецдозволу) по 14.12.2021 (дата отримання нового спецдозволу) Хустське ВУВКГ здійснювало видобування підземних вод із порушенням вимог ст. 19 Кодексу України про надра, тобто за відсутності спеціального дозволу на користування надрами.

Крім того, прокурор звертає увагу на те, що відсутність у Хустського ВУВКГ визначеного законом документу та користування надрами (спецдозволу) у період з 19.08.2021 по 05.12.2021 встановлено актом Державної екологічної інспекції у Закарпатській області за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №414/04 від 06.12.2021, який у встановленому порядку ніким не оскаржено та не скасовано.

Позивачем Державною екологічною інспекцією в Закарпатській області письмово викладеної позиції з приводу позовних вимог не подано.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Хустської міської ради письмово викладеної позиції по суті спору не подала.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На виконання доручення голови Державної екологічної інспекції України №159 від 14.09.2021, інспекторами Державної екологічної інспекції у Закарпатській області у період з 30.11.2021 по 06.12.2021 проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства Хустським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства.

За результатами позапланового заходу Позивачем складено акт №414/04 від 06.12.2021, в якому, зокрема, встановлено, що: з метою забезпечення виконання послуг по водопостачанню та водовідведенню Підприємством здійснюється спеціальне водокористування. Джерелом водопостачання є підземні водозабори: водозабір «Тиса» та водозабір «Ріка». Родовище прісних підземних вод, де облаштовано водозабір «Тиса», розташовано на правому березі р. Тиса в межах заплави та першої надзаплавної тераси, нараховує 6 свердловин, яких 3 - робочі. Водозабір огороджено, однак не по всьому периметру. Ділянка Хустського родовища прісних підземних вод, де розташовано водозабір «Ріка», знаходиться на північно-західній околиці м. Хуст, на лівому березі р. Ріка в межах першої надзаплавної тераси р. Тиса, нараховує 12 свердловин, з яких 4 - робочі. Водозабір огороджено, однак в огорожі місцями є прориви. Підприємством ведуться роботи по розробці проектів зон санітарної охорони водозаборів, однак на час перевірки проекти зон санітарної охорони не затверджено;

Представлено спеціальний дозвіл на користування надрами (видобування) № 3923 від 27.06.2006 року терміном дії 20 років на ділянку Хустського родовища прісних підземних вод, де розташовано водозабір «Ріка» та спеціальний дозвіл на користування надрами (геологічне вивчення, у т.ч. дослідно-промислова розробка) № 4595 від 03.11.2014 терміном дії 5 років на водозабір «Тиса». З 04.11.2019 року користування надрами водозабору «Тиса» здійснюється без спеціального дозволу, що є порушенням вимог частини першої статті 19 кодексу України про надра та підлягає адміністративній відповідальності за статтею 47 кодексу України про адміністративні правопорушення. За період з 19.08.2021 по 05.12.2021 з водозабору «Тиса» без спеціального дозволу на користування надрами забрано 77,287 тис. м3 підземної води;

На підставі чого 07.12.2021 заступником начальника державної екологічної інспекції у Закарпатській області затверджено розрахунок розмірів збитків, заподіяних державі обумовлених використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами) Хустським ВУВКГ, м. Хуст, вул. Маркуша, 94, який було здійснено па підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

Згідно з даним розрахунком сума збитків заподіяних державі підприємством при користуванні водними ресурсами без спеціального дозволу на користування надрами у період з визначений актом перевірки становить відповідно до формули 3 сам = 5*77287*(61,09/100*0,3) = 70 821, 94 грн.

В подальшому, з метою відшкодування заподіяних збитків на суму 70 821,94 грн. Держекоінспекцією скеровано на адресу Хустського ВУВКГ припис №71/04/21 від 13.12.2021, які не відшкодовано, що підтверджується листом Держекоінспекції №2093-05 від 25.11.2022 р.

Крім того, Хустське ВУВКГ не виконало умови припису Держекоінспекції №293/0 від 31.08.2021, складеного за результатами раніше проведеного планового заходу державного нагляду (контролю) з 18.08.2021 по 31.08.2021, відповідно по п.4 якого, Хустське ВУВКГ мало забезпечити отримання спеціального дозволу на користування надрами водозабору «Тиса» у строк до 31.10.2021 р.

Проте, відповідач зазначає, що ним вживалися усі дії, необхідні для отримання спеціального дозволу на користування надрами.

Так, наказом Державної служби геології та надр України №506 від 11.11.2020 р. «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами» визначено надати спеціальні дозволи на користування надрами відповідно до пункту 8 Порядку з додатками №№1,2,3 до цього наказу. Відділу використання надр та забезпечення виконання процедур надання спеціальних дозволів та міжнародного співробітництва вжити необхідних заходів щодо надання спеціальних дозволів на користування надрами відповідно до пункту 1 цього наказу.

В додатку №3 до наказу Держгеонадр від « 11» листопада 2020 року №506 визначено суб`єктів господарювання яким надаються спеціальні дозволи на користування надрами, які надаються згідно з пунктом 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 № 615 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 1.9.02.2020 № 124), а саме, з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки, видобування підземних вод (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування питних підземних вод з водозаборів перевищує 300 куб. метрів на добу.

Серед таких суб`єктів господарювання є і відповідач - Хустське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Хуст.

Крім того в матеріалах справи міститься спеціальний дозвіл на користування надрами виданий відповідачу 14.12.2021 року. Підстава надання наказ від 11 листопада 2020 року №506.

В зазначеному спеціальному дозволі на користування надрами визначено водозабір «Тиса» (свердловини №№1, 2, 5, 6).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо представництва прокурора то суд зазначає наступне.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано в статті 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII Про прокуратуру, який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає в здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, в випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина 7).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 статті 23 Закону України Про прокуратуру передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави та відповідачем, не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, в якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу в протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

У цій справі органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає Державна екологічна інспекція у в Закарпатській області.

З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави Хустською окружною прокуратурою направлено до Державної екологічної інспекції у Закарпатській області лист №07.54-5373вих-22 від 10.11.2022, у якому запропоновано надати інформацію про те, чи вживалися або будуть вживатися Держекоінспекцією заходи захисту інтересів держави.

У відповідь на вказаний лист Листом від 25.11.2022 №2093-05 Держекоінспекція повідомила Хустську окружну прокуратуру, що позов до суду про примусове стягнення збитків нею не подавався, у зв`язку із чим у Хустської окружної прокуратури наявні підстави для пред`явлення даного позову в інтересах держави в собі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області.

11.01.2023 р. Хустською окружною прокуратурою, м. Хуст скеровано на адресу позивача лист яким повідомлено, що на виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено підстави для представництва інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції в Закарпатській області, м. Ужгород.

Прокуратура даним листом повідомила позивача, що прокуратурою в порядку господарсько-процесуального законодавства України буде подано позовну заяву суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду в особі Державної екологічної інспекції в Закарпатській області.

Зазначене спростовує доводи відповідача, щодо відсутності у прокурора повноважень на звернення з позовом у даній справі.

Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальними нормами законодавства, положення яких застосовуються до спірних правовідносинах в редакціях відповідних нормативних актів, чинних на момент виникнення у 2018 році спірних правовідносин (пункт 3.1).

Відповідно до статей 65, 67 Кодексу України про надра особи, винні у самовільному користуванні надрами, що є порушенням законодавства про надра, несуть відповідальність, яка полягає, зокрема в обов`язку відповідної особи (підприємства, установи, організації та громадян) відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, згідно зі статтею 33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", яку несуть особи, винні у таких порушеннях, зокрема за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону, також полягає у відшкодуванні шкоди, завданої таким порушенням, у порядку та розмірах, встановлених законом.

Отже, законодавством встановлено самостійні підстави для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, зокрема внаслідок самовільного користування надрами та здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без спеціального дозволу.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено у статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Отже, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, враховуючи презумпцію вини завдавача шкоди у цивільних правовідносинах, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України).

В даному випадку позов зумовлений наявністю шкоди спричиненої порушенням відповідачем у 2021 році вимог природоохоронного законодавства, через стверджувані прокурором винні дії відповідача щодо самовільного користування надрами (підземними водами) за відсутності спеціального дозволу на їх використання.

Отже, встановлюючи наявність або відсутність вини відповідача у складі правопорушення, яким завдано шкоду у спірних правовідносинах, дослідженню та врахуванню судом підлягають обставини та дії відповідача пов`язані з отриманням відповідачем відповідного документа дозвільного характеру в порядку передбачених законом.

Спеціальні дозволи на користування надрами є документами дозвільного характеру та включені до Переліку документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, затвердженого Законом України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» від 19.05.2011 року №3392-VI із змінами і доповненнями, пункт 133.

Основні вимоги до порядку видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання документів дозвільного характеру встановлені в ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (зі змінами і доповненнями) порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Строк видачі документів дозвільного характеру становить десять робочих днів, якщо інше не встановлено законом. Документи дозвільного характеру видаються безоплатно, на необмежений строк, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до абз. 5, 6, 14 п. 14 Порядку №615 для продовження строку дії дозволу на видобування корисних копалин надрокористувач подає органу з питань надання дозволу заяву на видобування корисних копалин не пізніше ніж за шість місяців, на геологічне вивчення надр та геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку, - за три місяці до закінчення строку його дії. У заяві зазначається причина продовження строку дії дозволу. Надрокористувач, що не подав заяву в установлений строк, втрачає право на продовження строку дії дозволу. Для продовження строку дії дозволу надрокористувач подає ті ж документи, що і для отримання дозволу без проведення аукціону. Рішення про продовження строку дії дозволу приймається органом з питань надання дозволу протягом 45 днів після надходження документів у повному обсязі. Підстави для відмови у продовженні строку дії дозволу наведені в п. 15 Порядку №615.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить, що користувачі надр мають право на першочергове продовження строку тимчасового користування надрами. Для реалізації права на продовження строку тимчасового користування надрами надрокористувач не пізніше ніж за 6 (шість) місяців до закінчення строку дії спеціального дозволу має подати до Держгеонадра заяву з документами, зазначеними у додатку 1 до Порядку № 615. Перебіг строку тимчасового користування розпочинається безпосередньо з дати одержання спеціального дозволу. Орган з питань надання дозволу вирішує питання продовження строку дії дозвільних документів протягом 45 днів після надходження документів у повному обсязі. У випадку відмови у продовженні строку дії дозволу, повторна заява розглядається протягом 5-ти робочих днів і виключно в напрямку того, чи усунув заявник причини, що слугували відмовою при розгляді первісної заяви. Відмова у продовженні строку дії дозволу з причин, раніше не зазначених у первісній відмові, - заборонена.

Відповідно до п. 9 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2015 №1174, Держгеонадра у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України і постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України і наказів Мінприроди (в редакції, чинній на момент) видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №804/6947/15, правовий статус Держгеонадр (станом на дату виникнення спірних правовідносин) було визначено згаданим вище Положенням, за яким організаційно-розпорядчою формою рішення з питань, віднесених до повноважень Держгеонадр України, є наказ за підписом Голови цього відомства. Процедуру видачі спеціальних дозволів на користування надрами і повноваження органу з питань надання цих дозволів визначено Порядком №615, відповідно до якого прийняття рішення з цього питання є компетенцією лише органу з питань надання дозволу. При цьому якщо аналізувати зміст положень пунктів 18, 19, 25 Порядку №615 поряд зі згаданими вище нормами Положення щодо повноважень Держгеонадр, то формою такого розпорядчого рішення є наказ (який, зокрема, у випадку відмови надрокористувачу у задоволенні його звернення, може бути предметом оскарження).

Як встановлено матеріалами справи, у відповідача був наявний спеціальний дозвіл на користування надрами (геологічне вивчення, у т.ч. дослідно-промислова розробка) № 4595 від 03.11.2014 терміном дії 5 років на водозабір «Тиса».

Актом №414/04 від 06.12.2021, Державної екологічної інспекції встановлено, що з 04.11.2019 року користування надрами водозабору «Тиса» здійснюється відповідачем без спеціального дозволу, що є порушенням вимог частини першої статті 19 кодексу України про надра та підлягає адміністративній відповідальності за статтею 47 кодексу України про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, предметом позову у даній справі є стягнення суми 70 821,94 грн. збитків заподіяних державі внаслідок здійснення відповідачем у період з 19.08.2021 р. по 05.12.2021 р. самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу нa спеціальне використання та/або спеціального дозволу на користування надрами).

Водночас, наказом Державної служби геології та надр України №506 від 11.11.2020 р. «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами» визначено надати спеціальні дозволи на користування надрами відповідно до пункту 8 Порядку з додатками №№1,2,3 до цього наказу. Відділу використання надр та забезпечення виконання процедур надання спеціальних дозволів та міжнародного співробітництва вжити необхідних заходів щодо надання спеціальних дозволів на користування надрами відповідно до пункту 1 цього наказу.

В додатку №3 до наказу Держгеонадр від « 11» листопада 2020 року №506 визначено суб`єктів господарювання яким надаються спеціальні дозволи на користування надрами, які надаються згідно з пунктом 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 № 615 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 1.9.02.2020 № 124), а саме, з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки, видобування підземних вод (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування питних підземних вод з водозаборів перевищує 300 куб. метрів на добу.

Серед таких суб`єктів господарювання є і відповідач - Хустське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Хуст.

Крім того в матеріалах справи міститься спеціальний дозвіл на користування надрами виданий відповідачу 14.12.2021 року. Підстава надання наказ від 11 листопада 2020 року №506.

Відповідно до ч. 6 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» у разі якщо у встановлений законом строк суб`єкту господарювання не видано документ дозвільного характеру або не прийнято рішення про відмову у його видачі, через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб`єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21.05.2020 року у справі №821/1910/17 «згідно з пунктом 133 додатку до Закону України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» від 19.05.2011 №3392-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, документом дозвільного характеру є спеціальні дозволи на користування надрами у межах конкретних ділянок. Отже, отримання дозволу на продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами є дозвільною процедурою у розумінні статті 4-1 Закону №2806-IV. Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 4-1 Закону №2806-IV строк видачі документів дозвільного характеру становить десять робочих днів, якщо інше не встановлено законом. Документи дозвільного характеру видаються безоплатно, на необмежений строк, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої наведеної статті, у разі якщо у встановлений законом строк суб`єкту господарювання не видано документ дозвільного характеру або не прийнято рішення про відмову у його видачі, через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб`єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Відмітка в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про дату прийняття заяви є підтвердженням подання заяви та документів державному адміністратору або дозвільному органу.

Днем видачі документа дозвільного характеру вважається останній день строку розгляду заяви дозвільним органом, передбаченого законом.

Згідно із абзацом 10 частини першої статті 1 Закону №2806-IV принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб`єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Зміст наведених норм свідчить, що у випадку невиконання дозвільним органом свого юридичного обов`язку (в установлений Законом строк видати документ дозвільного характеру або направити повідомлення про відмову у його видачі), тобто через свою бездіяльність, суб`єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови подання ним заяви і документів до органу, який видає дозвіл, у повному обсязі та в установленому законом порядку. Обставини справи свідчать про наявність усіх визначених законом умов для застосування принципу мовчазної згоди. Отже, позивач набув право на подальше користування надрами.

Припинення водозабору із свердловин за умов відсутності будь-яких альтернативних варіантів забезпечення своїх господарсько-питних потреб означає повну зупинку роботи відповідача.

Таким чином, обставини справи свідчать, що позивач та прокурор, стверджуючи, про наявність вини відповідача при використання водних ресурсів у період з 19.08.2021 р. по 05.12.2021 р. за відсутності дозвільних документів (дозволу нa спеціальне використання та/або спеціального дозволу на користування надрами) не врахували ключових обставин наявності наказу Державної служби геології та надр України №506 від 11.11.2020 р. «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами», поведінки відповідача спрямованої на отримання дозвільних документів та видачі спеціального дозволу на виконання вищенаведеного наказу від 11.11.2020 р. лише 14.12.2021 року.

Встановлені судом обставини свідчать, що відповідач зробив все необхідне для отримання дозволу, тобто в діях відповідача не вбачається вини, що є обов`язковим елементом складу цивільного правопорушення. Затримка у оформленні спеціального дозволу на користування надрами сталася не з вини відповідача, яка є обов`язковою умовою для покладення на останнього відповідальності у вигляді відшкодування збитків за ст.1166 Цивільного кодексу України.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Хустської окружної прокуратури, м. Хуст в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Закарпатській області, м. Ужгород до Хустського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Хуст за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Хустської міської ради про стягнення суми 70 821,94 грн. задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на прокурора.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 129, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на прокурора.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 26.06.2023

Суддя О. Ф. Ремецькі