ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2831/22

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Передрій І.В.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Вокзальна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця»

до комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора»

про стягнення збитків,

за участю представників:

позивача: Коваль В.Б. адвоката (ордер, серії СВ №1031955, від 04.02.2023 року);

відповідача: Незамієвої Е.І. (витяг №29-к від 08.03.2023 року),

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2022 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Вокзальна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі позивач) до комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» (далі відповідач) про стягнення збитків у сумі 10 657,65 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на порушення відповідачем умов договору №УЗ/ЦЛ-20396/Ю про надання послуг з вивезення побутових відходів від 03.01.2020 року.

Ухвалою суду від 04.01.2023 року позовна заява акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Вокзальна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» залишена без руху, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України.

05 січня 2023 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви та долучення витребуваних ухвалою суду документів.

Ухвалою суду від 10.01.2023 року відкрите провадження у справі, підготовче засідання призначене на 08 лютого 2023 року.

30 січня 2023 року на електронну адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, яка була долучена до матеріалів справи.

02 лютого 2023 року через систему Електронний суд до Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який був долучений до матеріалів справи.

07 лютого 2023 року через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, які були долучені до матеріалів справи.

У засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Крім цього, в засіданні представник позивача заявила клопотання про залучення до участі в справі третьої особи, у задоволенні якого судом було відмовлено.

Ухвалою суду від 08.02.2023 року строк підготовчого провадження продовжений на тридцять днів, підготовче засідання відкладене на 15 березня 2023 року.

10 березня 2023 року на електронну адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо обставин справи, які були долучені до матеріалів справи.

14 березня 2023 року через систему Електронний суд до Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли письмові пояснення щодо обставин справи, які були долучені до матеріалів справи.

У засіданні представник позивача заявила клопотання про відкладення підготовчого засідання, яке підлягало задоволенню судом.

У підготовчому засіданні оголошена перерва до 19 квітня 2023 року.

Представник позивача в підготовчому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.04.2023 року закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 19 травня 2023 року.

18 травня 2023 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли письмові пояснення щодо обставин справи.

У судовому засіданні представник відповідача, до початку розгляду справи по суті, просила поновити пропущений процесуальний строк для подання письмових пояснень щодо обставин справи.

Представник позивача проти задоволення вищевказаного клопотання заперечувала.

Суд, розглянувши у засіданні клопотання представника відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку для подання письмових пояснень щодо обставин справи, визнав його таким, що підлягало задоволенню, причини пропуску процесуального строку для їх подання поважними, поновив його та долучив до матеріалів справи письмові пояснення щодо обставин справи.

Крім цього, до початку розгляду справи по суті, представник позивача просила поновити пропущений процесуальний строк для долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача проти задоволення вищевказаного клопотання заперечувала.

Суд, розглянувши у засіданні клопотання представника позивача про поновлення пропущеного процесуального строку для долучення документів до матеріалів справи, визнав його таким, що підлягало задоволенню, причини пропуску процесуального строку для їх подання поважними, поновив його та долучив документи до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини враховуються судом при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У зв`язку із введенням воєнного стану, а також з метою дотримання принципів змагальності та рівності сторін, розгляд справи по суті закінчився 19 травня 2023 року.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність, вірогідність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

03 січня 2020 року між акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» та комунальним підприємством Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» (далі відповідач) був укладений договір №УЗ/ЦЛ-20396/Ю про надання послуг з вивезення побутових відходів (далі договір).

Представник акціонерного товариства «Українська залізниця» надала пояснення, з яких вбачається, що 14 травня 2020 року акціонерним товариством «Українська залізниця» була створена філія "Вокзальна компанія" акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі позивач), а вокзал станції "Фастів" увійшов до складу філії "Вокзальна компанія" акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно з п. 1.1 договору, відповідач зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів, а позивач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги у строки і на умовах, передбачених цим договором (далі - послуги). Вивезення побутових відходів виконується за адресою: м. Фастів, вул. Шевченко, 30. У кількості 3 контейнера, 5 разів на тиждень. Згідно контейнерного графіка: понеділок, вівторок, четвер, п`ятниця, субота.

Відповідно до п. 1.2 договору, кінцевим одержувачем послуг відповідача є виробничий підрозділ вокзал станції Козятин.

Відповідно до п. 10.1 договору, договір діє з 01.01.2020 до 31.12.2020 і набирає чинності з дня його підписання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідачем були надані позивачу послуги за період з січня 2020 року до липня 2020 року, а також з вересня 2020 року до грудня 2020 року, на загальну суму 63 945,79 грн., що підтверджується актами здачі приймання робіт (надання послуг), а позивачем оплачені послуги, що підтверджується журналами ордерами розрахунків за період з 01.01.2020 року до 37.07.2020 року, 01.10.2020 року до 31.12.2020 року, а також господарськими операціями за період з 01.08.2020 року до 30.09.2020 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідач, за період з січня 2020 року до липня 2020 року, а також з вересня 2020 року до грудня 2020 року, не зареєстрував податкові накладні у Єдиному реєстрі податкових накладних, чим порушив умови договору та спричинив збитки позивачу на суму 10 657,65 грн.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 10 657,65 грн. збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Мала проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що рівність сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом.

02 лютого 2023 року через систему Електронний суд до Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити, послався на те, що у позовній заяві відсутні докази звернення позивача до податкового органу зі скаргою на дії відповідача щодо несвоєчасного оформлення та реєстрації податкових накладних, а також докази щодо результатів здійснення податковим органом перевірки бездіяльності відповідача. Крім цього, послався на те, що позивачем не доведені усі елементи складу правопорушення, необхідні для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 03 січня 2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №УЗ/ЦЛ-20396/Ю про надання послуг з вивезення побутових відходів, згідно з умовами якого відповідач зобов`язувався надати позивачу послуги з вивезення побутових відходів (далі послуги), а позивач зобов`язувався послуги прийняти і оплатити.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що на момент укладання договору вартість послуги по вивезенню побутових відходів (ТПВ) за контейнерною схемою становить 155 грн. 02 коп. з ПДВ за один м3.

Згідно з п. 4.1 договору, оплата здійснюється за фактично надані послуги, які прийняв кінцевий одержувач послуг позивача. Розрахунки проводяться в безготівковій формі у національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача, згідно виставленого відповідачем рахунку-фактури, який оформлюється на підставі акту наданих послуг, підписаного уповноваженими представниками відповідача та представниками кінцевого одержувача послуг позивача, зазначених у відповідності з п. 1.3. цього договору, протягом 10 (десяти) банківських днів, але не раніше дати реєстрації податкової накладної. Позивач вказує в своєму платіжному дорученні номер і дату цього договору, номер і дату рахунку-фактури, що підлягає оплаті.

Відповідно до п. 4.2 договору, відповідач виставляє кінцевому одержувачу послуг позивача рахунок-фактуру за надані послуги на протязі 3-х (трьох) календарних днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг.

Пунктом 4.5 договору встановлено, що відповідач складає в електронній формі та реєструє податкову(і) накладну(і) в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідно до Податкового Кодексу України. Для податкової(х) накладної(х) «номер філії» визначається числовим номером виробничого підрозділу, який є кінцевим одержувачем послуг позивача.

Згідно з п. 4.7 договору, завантаження відходів здійснюється відповідачем: твердих (ТПВ) 3 контейнери 5 раз на тиждень. 3к х 5р х 0,75м/куб х 52т : 12м = 48,75м/куб х 155,02 грн. = 7 557,23 грн. в місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідачем були надані позивачу рахунки на оплату: №204 від 31.01.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн.; №609 від 29.02.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн.; №1013 від 31.03.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн.; №2575 від 11.06.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн.; №3000 від 11.07.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн.; №3575 від 11.09.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн.; №4018 від 19.10.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн.; №4445 від 09.11.2020 року, на суму 3 487,95 грн. у т.ч. ПДВ 581,33 грн., та №4876 від 04.12.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн., копії яких долучені до матеріалів справи.

Так, на виконання умов договору відповідачем були надані позивачу послуги за період з січня 2020 року до липня 2020 року, а також з вересня 2020 року до грудня 2020 року, на загальну суму 63 945,79 грн., що підтверджується актами здачі приймання робіт (надання послуг):

- №209 (20) від 31.01.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн.;

- №618 (20) від 29.02.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн.;

- №1013 (20) від 31.03.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн.;

- №2575 (УЗ/ЦЛ-20396/Ю) від 30.06.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн.;

- №3000 (УЗ/ЦЛ-20396/Ю) від 31.07.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн.;

- №3525 (УЗ/ЦЛ-20396/Ю) від 30.09.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн.;

- №3951 (УЗ/ЦЛ-20396/Ю) від 31.10.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн.;

- №4363 (УЗ/ЦЛ-20396/Ю) від 30.11.2020 року, на суму 3 487,95 грн. у т.ч. ПДВ 581,33 грн.;

- №4780 (УЗ/ЦЛ-20396/Ю) від 31.12.2020 року, на суму 7 557,23 грн. у т.ч. ПДВ 1 259,54 грн., а позивачем здійснена оплата послуг, що підтверджується журналами ордерами розрахунків за період з 01.01.2020 року до 37.07.2020 року, 01.10.2020 року до 31.12.2020 року, а також господарськими операціями за період з 01.08.2020 року до 30.09.2020 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

Судом встановлено, що у вищевказаних рахунках на оплату, а також в актах здачі приймання робіт (надання послуг) сторонами був вказаний інший номер договору та дата його підписання.

10 березня 2023 року на електронну адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшли додаткові пояснення, з яких вбачається, що відповідачем була допущена описка у вищевказаних рахунках на оплату, а також в актах здачі приймання робіт (надання послуг), а також зазначений інший номер договору та дата його підписання, оскільки у 2019 році між сторонами існували й інші договірні правовідносини.

За твердженнями представника позивача, відповідач за період з січня 2020 року до липня 2020 року, а також з вересня 2020 року до грудня 2020 року, не зареєстрував податкові накладні у Єдиному реєстрі податкових накладних, чим порушив умови договору та спричинив збитки позивачу на суму 10 657,65 грн.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. "а" п.п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, зокрема, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву представник відповідача послався на те, що податкові накладні за період з січня 2020 року до липня 2020 року, а також з вересня 2020 року до грудня 2020 року, відповідачем були складені та включені до декларацій з податку на додану вартість.

Разом з цим, судом встановлено, що документи, які підтверджували б реєстрацію податкових декларацій з податку на додану вартість, а також квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідачем до матеріалів справи долучені не були.

У судовому засіданні представник відповідача послалась на те, що відповідачем не були зареєстровані податкові накладні, у зв`язку з відсутністю грошових коштів для поповнення електроного рахунку, а також наявною заборгованістю по сплаті податку на додану вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 3 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Частиною 1 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 3 ст. 225 Господарського кодексу України встановлено, що при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 226 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

У разі невиконання зобов`язання виконати певну роботу (надати послугу) управнена сторона має право виконати цю роботу самостійно або доручити її виконання (надання послуги) третім особам, якщо інше не передбачено законом або зобов`язанням, та вимагати відшкодування збитків, завданих невиконанням зобов`язання (ч. 6 ст. 226 Господарського кодексу України).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинно - наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинно - наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Судом встановлено, що відповідач порушив вимоги п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суму ПДВ до складу податкового кредиту та скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання в сумі 10 657,65 грн.

Так, у спірних правовідносинах вина відповідача полягає у порушенні податкових зобов`язань, а саме не реєстрації податкових накладних.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (ст. 617 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, хоча обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, невиконання такого обов`язку фактично завдало позивачу збитків.

Відтак, має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи, тому наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.03.2023 року в справі №925/556/21, від 03.08.2018 року в справі №917/877/17, від 10.01.2022 року в справі №910/3338/21, від 31.01.2023 року в справі №904/72/22.

Документів, що спростовували б доводи представника позивача або підтверджували б оплату відповідачем збитків, суду не надано, тому вимога позивача про стягнення з відповідача збитків у сумі 10 657,65 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", п. 14.1.181 ст. 14, "а" п.п. 198.1, 198.6 ст. 198, п. п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, ч. 1 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 193, ч. 2 ст. 218, ч. ч. 1, 2 ст. 224, ч. ч. 1, 3 ст. 225, ч. ч. 1, 6 ст. 226 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 15, ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16, ч. ч. 2, 3 ст. 22, ч. 1 ст. 96, ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 526, ст. 629, ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14 - 15, ст. 18, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ст. 86, ч. 1 ст. 123, ч. 9 ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ч. 4 ст. 236, ст. 237, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовільнити повністю позов акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Вокзальна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» до комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» про стягнення збитків у сумі 10 657,65 грн.

Стягнути з комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» (08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Нова, будинок 3, ідентифікаційний код 05447958) на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії "Вокзальна компанія" акціонерного товариства "Українська залізниця" (01032, місто Київ, Вокзальна площа, будинок 1, ідентифікаційний код 43665271) 10 657,65 грн. (десять тисяч шістсот п`ятдесят сім грн. 65 коп.) збитків; 2 481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одну грн. 00 коп.) витрат на сплату судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 21.06.2023 року.

Суддя С. Грабець