РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.06.2023Справа №910/5330/23

За позовом Приватного підприємства "Торговий дім Поляков"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6"

про стягнення 35 533,37 грн.

Суддя Бойко Р.В.

секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники сторін в судове засідання 13.06.2023 не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи було завершено в порядку письмового провадження, а тому згідно ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення у даній справі є дата складення його повного тексту.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Приватне підприємство "Торговий дім Поляков" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" про стягнення 35 533,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог Приватне підприємство "Торговий дім Поляков" вказує, що ним на виконання своїх зобов`язань за Договором поставки №10154 від 05.07.2021 було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" згідно видаткових накладних №АКФ-140077 від 30.10.2021 та №АКФ-161268 від 14.12.2021 товар загальною вартістю 9 951,54 грн., в той час як відповідач не виконав свій обов`язок з оплати поставленого товару, у зв`язку з чим в останнього виник борг у вказаній сумі.

Також позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" штрафу у розмірі 2 985,47 грн., а також 30% річних у розмірі 3 189,96 грн. та 0,5% від суми боргу за користування чужими коштами у розмірі 19 406,40 грн., нарахованих за порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань у період з 05.01.2022 по 30.01.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 відкрито провадження у справі №910/5330/23; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи; судове засідання призначено на 04.05.2023.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Вказана ухвала суду від 10.04.2023 була надіслана відповідачу 11.04.2023 на адресу, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (02232, м. Київ, вул. Закревського, буд. 93А, кв. 102), рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали.

Однак, поштове відправлення з трекінг-номером 978 не було вручене відповідачу та було повернуте до суду 20.04.2023 у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою, що підтверджується довідкою відділення поштового зв`язку від 18.04.2023 на відповідному конверті.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що днем вручення Товариству з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" ухвали суду від 10.04.2023 є 18.04.2023 (день проставлення у довідці відділення поштового зв`язку відмітки про причини повернення поштового відправлення).

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 5 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 у справі №910/5330/23 встановлено відповідачу строк на подання відзиву з долученими до нього доказами та з доказами його направлення позивачу - протягом п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" повинне було подати відзив на позов у строк до 03.05.2023 включно.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

В судове засідання 04.05.2023 представники сторін, які були повідомлені про місце, дату та час його проведення належним чином, своїх повноважних представників не направили, відповідач про причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2023 відкладено судове засідання на 23.05.2023.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2023 відкладено судове засідання на 13.06.2023.

08.06.2023 через відділ діловодства суду від Приватного підприємства "Торговий дім Поляков" надійшла заява, в якій позивач просить суд розглядати справу №910/5330/23 без участі його представника за наявними в справі матеріалами.

В судове засідання, призначене на 13.06.2023, сторони явку своїх представників не забезпечили. Від позивача 08.06.2023 надійшла заява про розгляд справи без участі його представника. Натомість відповідач про причини неявки суд не повідомив, хоча про розгляд справи №910/5330/23 був повідомлений належним чином.

Так, ухвала суду від 23.05.2023 про призначення судового засідання на 13.06.2023 була надіслана 25.05.2023 на адресу місцезнаходження відповідача (02232, м. Київ, вул. Закревського, буд. 93А, кв. 102) та на адресу, яка була вказана у видаткових накладних і Договорі поставки №10154 від 05.07.2021 (08290, Київська обл., Бучанський р-н., м. Гостомель, вул. Свято-Покровська, буд. 216) рекомендованими листами, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, однак поштові відправлення не були вручені відповідачу та були повернуті до суду у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою, що підтверджується довідками відділення поштового зв`язку на відповідних конвертах.

До того ж, секретарем судового засідання було здійснено спробу повідомити Товариство з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" про розгляд справи №910/5330/23 засобами телефонного зв`язку по номеру +38 , вказаному у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак виявилось, що даний номер не обслуговується, що підтверджується телефонограмою від 25.05.2023.

Відповідач в жодне засідання явку свого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомляв, з жодними заявами/клопотаннями до суду не звертався, хоча повідомлявся про засідання належним чином.

Таким чином, судом було вжито більш ніж достатніх заходів для повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" про розгляд справи №910/5330/23.

Отже, сторони, які були належним чином повідомлені про призначене на 13.06.2023 засідання, явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, відповідач про причини неявки суд не повідомив, натомість позивач просив здійснювати розгляд справи №910/5330/23 без участі його представника, а відтак суд, керуючись приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку про можливість розглянути справу за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

05.07.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" (покупець) та Приватним підприємством "Торговий дім Поляков" (постачальник) укладено Договір поставки №10154 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукти харчування та інші товари, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити його на умовах даного договору відповідно до виписаних накладних.

Сума товару, що передається покупцю, ціна одиниці, асортимент, кількість товару, дата відвантаження визначені у накладній, яка є невід`ємною частиною даного договору. Доставка товару здійснюється за рахунок постачальника у зазначені у заявці терміни (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 3.3 Договору прийом товару за кількістю та якістю здійснюється відповідно до накладної постачальника за участю експедитора постачальника. Датою одержання товару вважається дата зазначена у накладній. При отриманні товару покупець засвідчує факт прийняття товару, його якість та кількість. Після прийняття товару - товар поверненню та обміну не підлягає.

У пункті 3.4 Договору зазначено, що прийом-передача товару здійснюється повноважними представниками постачальника та покупця за адресою: Київська обл., м. Гостомель, вул. Свято-Покровська, буд. 216.

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що при прийомі товару оформляється видаткова накладна, що підписується представниками сторін. Видаткова накладна засвідчує: факт поставки товару, його якість та кількість. Сторони у цьому договорі погодили, що особа, яка підписала видаткову накладну, являється уповноваженою особою на підписання накладних з відповідними повноваженнями, які передбачені діючим законодавством, з урахуванням асортименту, кількості, якості та ціни продукції, що поставляється.

Відповідно п. 4.2 Договору покупець здійснює розрахунки за отриману кожну поставку товару, окремо, шляхом перерахування 100% вартості отриманого товару на поточний рахунок постачальника, протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару, або шляхом внесення 100% вартості отриманого товару готівкою в касу постачальника протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару.

У пункті 5.2 Договору сторонами погоджено, що при порушенні покупцем п. 4.2 даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу до дня фактичного розрахунку відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", крім цього, збитки від інфляції та 30% річних від суми боргу за весь час прострочення.

При порушенні покупцем п. 4.2 даного договору на строк 10 днів, на покупця покладається відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 30% від простроченої суми заборгованості (п. 5.3 Договору).

Пунктом 5.6 Договору визначено, що при порушенні покупцем п. 4.2 даного договору, на покупця покладається відповідальність за користування грошовими коштами постачальника у вигляді неустойки 0,5% від суми боргу за кожний календарний день до дня фактичного розрахунку.

Даний договір вважається укладеним і набирає чинність з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині зобов`язань до повного їх виконання. В разі якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 15 календарних днів до закінчення його дії не повідомила письмово іншу сторону про розірвання договору, він вважається щорічно пролонгованим на той же строк та на тих же умовах (п. 6.1 Договору).

Спір у справі виник у зв`язку із твердженнями позивача, що відповідачем не було виконано своїх грошових зобов`язань за Договором з оплати поставленого за видатковими накладними №АКФ-140077 від 30.10.2021 та №АКФ-161268 від 14.12.2021 товару, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" боргу у загальному розмірі 9 951,54 грн., штрафу у розмірі 2 985,47 грн., а також 30% річних у розмірі 3 189,96 грн. та 0,5% від суми боргу за користування чужими коштами у розмірі 19 406,40 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договорами поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 165, 173, 174, 175, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Також з аналізу умов Договору вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість, тощо) кожного окремого зобов`язання з поставки товару (партії товару) погоджується сторонами, зокрема, у видаткових накладних.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Положеннями ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 655 Цивільного кодексу України вказано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи видаткових накладних, на виконання своїх зобов`язань за Договором позивачем було поставлено відповідачу:

- згідно видаткової накладної №АКФ-140077 від 30.10.2021 - товар на суму 3 667,02 грн.;

- згідно видаткової накладної №АКФ-161268 від 14.12.2021 - товар на суму 6 284,52 грн.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача, а також скріплені печатками сторін.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується здійснення позивачем поставки відповідачу товару загальною вартістю 9 951,54 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно п. 4.2 Договору покупець здійснює розрахунки за отриману кожну поставку товару, окремо, шляхом перерахування 100% вартості отриманого товару на поточний рахунок постачальника, протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару, або шляхом внесення 100% вартості отриманого товару готівкою в касу постачальника протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже у відповідності до ст.ст. 253, 254, 530 Цивільного кодексу України та п. 4.2 Договору товар, поставлений позивачем за видатковою накладною №АКФ-140077 від 30.10.2021, відповідач повинен був оплатити до 22.11.2021 включно (згідно ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, оскільки день оплати товару припадав на 20.11.2021 - суботу), а за видатковою накладною №АКФ-161268 від 14.12.2021 - до 04.01.2022 включно.

Позивач стверджує, а відповідач не скористався своїм правом на спростування таких тверджень, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" не було сплачено за поставлений згідно спірних накладних товар.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Керуючись наведеними положеннями господарського процесуального закону, суд приходить до висновку, що матеріалами справи наявність станом на дату розгляду справи у Товариства з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" боргу перед Приватним підприємством "Торговий дім Поляков" за Договором у розмірі 9 951,54? грн.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Наявність та обсяг боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" за Договором підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовна вимога Приватного підприємства "Торговий дім Поляков" в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 9 951,54 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" штрафу у розмірі 2 985,47 грн., а також 30% річних у розмірі 3 189,96 грн. та неустойки у розмірі 19 406,40 грн., нарахованих за порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань у період з 05.01.2022 по 30.01.2023.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по оплаті товару не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" не навело обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами п. 5.2. Договору сторони передбачили, що покупець при порушенні покупцем п. 4.2 даного договору, сплачує постачальнику 30% річних від суми боргу за весь час прострочення

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 30% річних у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон", з врахуванням визначеного позивачем періоду їх нарахування (з 05.01.2022 по30.01.2023), та зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" 30% річних у розмірі 3 189,96 грн.

Щодо заявленої позивачем до стягнення з відповідача неустойки суд зазначає наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно - господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що при порушенні покупцем п. 4.2 даного договору на строк 10 днів, на покупця покладається відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 30% від простроченої суми заборгованості.

Зважаючи на порушення відповідачем строку оплати товару, поставленого за видатковими накладними №АКФ-140077 від 30.10.2021 та №АКФ-161268 від 14.12.2021, більше ніж на 10 календарних днів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення штрафу підлягає частковому задоволенню - у розмірі 2 985,46 грн. (9 951,54 грн. простроченої заборгованості х 0,3).

В іншій частині в задоволенні штрафу у розмірі 0,01 грн. суд відмовляє, оскільки позивачем невірно здійснено розрахунок такого штрафу, так як згідно з правилами округлення, якщо остання цифра у числі - 5 і більше, то після округлення до попереднього числа додається одиниця. А якщо 4 і менше, то ігнорується. Тобто 9 951,54 грн. х 0,3 = 2 985,462 грн. та відповідно дана сума підлягала округленню до 2 985,46 грн., а не до 2 985,47 грн.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

У пункті 5.2 Договору сторонами погоджено, що при порушенні покупцем п. 4.2 даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу до дня фактичного розрахунку відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Пунктом 5.6 Договору визначено, що при порушенні покупцем п. 4.2 даного договору, на покупця покладається відповідальність за користування грошовими коштами постачальника у вигляді неустойки 0,5% від суми боргу за кожний календарний день до дня фактичного розрахунку.

Щодо умов п. 5.6 Договору, то суд відзначає, що, по-перше, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 у справі №922/3578/18, касаційний суд зазначив, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дає змогу дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими коштами. Однак диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме як річних, а не у будь-який інший спосіб обчислення процентів за умовами договору.

Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Проценти за користування чужими коштами, які відповідно до договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою підпадають під визначення пені, передбаченої статтею 549 Цивільного кодексу України.

По-друге, використання сторонами у п. 5.6 Договору таких термінів як "відповідальність" та "неустойка" дають суду підстави для висновку, що в даному пункті договору сторони мали на увазі саме застосування пені, оскільки неустойкою є штраф та/або пеня згідно частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що сторонами у п.п. 5.2, 5.6 Договору було погоджено двічі сплату неустойки у вигляді пені (з огляду на закріплений у п. 5.6 Договору порядок нарахування неустойки).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, законодавством встановлено обмеження щодо розміру пені, яка підлягає нарахуванню на прострочене грошове зобов`язання - не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Щодо визначеної сторонами бази нарахування пені - від суми простроченого платежу/від суми боргу (що є одним і тим же словесним вираженням однієї і тієї ж бази нарахування пені), то суд відзначає, що частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пеня нараховується саме на суму несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання в незалежності від використаного сторонами у Договорі формулювання для визначення бази нарахування пені.

При цьому, судом враховано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якими обмежено нарахування пені піврічним строком, однак відповідно до п. 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, постановою Кабінетом Міністрів України №211 від 11.03.2020 по всій території України було введено карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), наразі строки дії карантину є продовженими до 30.06.2023 (згідно постанови Кабінетом Міністрів №383 від 25.04.2023).

Таким чином, строки нарахування пені, які встановлені у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, є продовженими до закінчення дії карантину.

Отже, позивачем правомірно визначено період нарахування пені - з 05.01.2022 по 30.01.2023, однак неправомірно застосовано пеню у розмірі більшому, ніж подвійна облікова ставка Національного банку України.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон" з врахуванням визначеного позивачем періоду, протягом якого підлягає її нарахування, проте із застосуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" пені у розмірі 4 102,76 грн.

В іншій частині заявлена до стягнення неустойка (пеня) у розмірі 15 303,64 грн. (19 406,40 грн. - 4 102,76 грн.) не підлягає задоволенню, оскільки розрахована невірно з огляду на недотримання приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

За таких обставин позов Приватного підприємства "Торговий дім Поляков" підлягає частковому задоволенню, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" підлягає стягненню борг у розмірі 9 951,54 грн., пеня у розмірі 4 102,76 грн., 30% річних у розмірі 3 189,96 грн. та штраф у розмірі 2 985,46 грн.

Щодо розподілу між сторонами судового збору.

За змістом пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах: майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 2 684,00 грн.

Приватним підприємством "Торговий дім Поляков" у позовній заяві було заявлено майнову вимогу про стягнення з відповідача коштів у загальному розмірі 35 533,37 грн., за розгляд якої підлягав оплаті судовий збір у розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 2 684,00 грн.

В той же час, як вбачається із платіжного доручення №10819 від 17.02.2023 Приватним підприємством "Торговий дім Поляков" сплачено судовий збір за звернення до Господарського суду міста Києва із даним позовом у розмірі 2 760,00 грн.

Тобто позивачем при зверненні до суду із даним позовом було надмірно сплачено судовий збір у сумі 76,00 грн.

Відтак, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача на судовий збір, який підлягав сплаті за звернення до господарського суду із вимогою про стягнення коштів у розмірі 35 533,37 грн., покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд звертає увагу позивача, що останній вправі звернутись до суду з клопотанням про повернення з Державного бюджету України судового збору у розмірі 76,00 грн., проте в цій частині судовий збір не підлягає розподілу між сторонами.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства "Торговий дім Поляков" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мир Пива №6" (02232, м. Київ, вул. Закревського, буд. 93А, кв. 102; ідентифікаційний код 43473509) на користь Приватного підприємства "Торговий дім Поляков" (18005, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Чехова, буд. 41; ідентифікаційний код 32268131) суму боргу у розмірі 9 951 (дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна) грн. 54 коп., пеню у розмірі 4 102 (чотири тисячі сто дві) грн. 76 коп., 30% річних у розмірі 3 189 (три тисячі сто вісімдесят дев`ять) грн. 96 коп., штраф у розмірі 2 985 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 46 коп. та судовий збір у розмірі 1 528 (одна тисяча п`ятсот двадцять вісім) грн. 04 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 27.06.2023.

Суддя Р.В. Бойко