РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.06.2023Справа № 910/3875/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго"

про стягнення 16 523,20 грн.,

Без виклику (повідомлення) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - позивач, Залізниця) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 16 523,20 грн., з яких: 16 009,56 грн. - плата за користування вагонами, 513,66 грн. - збір за зберігання вантажу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Залізниця посилалася на те, що 04.03.2022 року на виконання умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-41429938/2020-0001 на станцію Користівка Одеської залізниці за накладними № 43296615, № 43296623 та № 43296607 прибули три приватних порожніх вагони № 53067781, № 55082234 та № 63552426 під наступне навантаження для відповідача. Оскільки Товариство не подавало заявку на подачу порожніх вагонів під навантаження, вищенаведені вагони були затримані на станції Користівка Одеської залізниці та простоювали з вини відповідача з 04.03.2022 року по 13.03.2022 року, у зв`язку із чим позивачем були складені відповідні акти загальної форми, а також нарахована плата за користування вагонами та збір за зберігання вантажів у вищевказаних розмірах. Оскільки відповідач відмовився оплатити означені суми грошових коштів, Залізниця звернулася до суду з цим позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.03.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено Залізниці строк для усунення її недоліків.

16.03.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява Залізниці про усунення недоліків позовної заяви.

Враховуючи наведене, ухвалою господарського суду міста Києва від 22.03.2023 року відкрито провадження у справі № 910/3875/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

18.04.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшов відзив Товариства від 14.04.2023 року № BGSRC-041423 на позовну заяву (направлений на адресу суду 14.04.2023 року), в якому останнє вказало на безпідставність позовних вимог, зазначивши, що затримка вагонів на станції відбулася внаслідок форс-мажорних обставин, а нарахування та стягнення з відповідача збору за зберігання вантажу за час затримки вагонів суперечить розпорядженню правління Залізниці від 05.04.2022 року № ЦМ-13/693. Товариство також наголосило, що затримка виникла з підстав введення позивачем Тимчасових обмежень щодо перевезень відповідно до Розпорядження ЦЦО/99, тобто з вини самої Залізниці. Крім того, відповідач вказував на те, що на час виникнення спірних правовідносин приймання до перевезення всіх вантажів і порожніх вагонів адміністрацією станції призначення та станції відправлення було заборонено.

Інших клопотань чи заяв, зокрема по суті справи, від сторін до суду не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.07.2020 року Залізницею (перевізник) та Товариством (замовник) шляхом обміну заявою № 41429938/2020-0001 про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору та повідомленням № 40-41429938/2021-0001 від 07.08.2020 укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору його предметом є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за використання (користування) власного вагона Перевізника не є орендною платою.

Положеннями пункту 2.1.5 Договору визначено, що Замовник (відповідач) зобов`язався відшкодовувати Перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від Перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини.

26.02.2022 року зі станції Лозова Південної залізниці на станцію Користівка Одеської залізниці були відправлені порожні вагони № 53067781, № 55082234 та № 63552426 за накладними № 43296615, № 43296623 та № 43296607.

Вказані вагони прибули на станцію Користівка Одеської залізниця 03.03.2022 року, що підтверджується інформацією, вказаною в графі 52 вищевказаних накладних.

Як було зазначено Залізницею в позовній заяві та не заперечувалося відповідачем у відзиві на позов, вагони № 53067781, № 55082234 та № 63552426 простоювали на станції у період з 04.03.2022 року по 13.03.2023 року.

За фактом затримки вагонів на станції Користівка Одеської залізниці складено відповідні акти загальної форми ГУ-23 № 187, № 188, № 195.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Залізниця вказувала, що відповідачем не було подано заявку на подачу порожніх вагонів під завантаження, що також відображено у вищевказаних актах форми ГУ-23.

З посиланням на положення статті 46 Статуту залізниць України, Залізниця зазначала, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу, тоді як за зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом. Так, вагони № 53067781, № 55082234 та № 63552426 були затримані на станції Користівка Одеської залізниці з вини відповідача, у зв`язку з чим позивачем були складені акти загальної форми та нарахована плата за користування вагонами в сумі 16 009,56 грн. та збір за зберігання вантажу в розмірі 513,66 грн. Оскільки відповідач відмовився оплатити означені суми грошових коштів, Залізниця звернулася до суду з цим позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Положеннями частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини 2 статті 908 та статтею 920 Цивільного кодексу України, унормовано, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

За умовами статті 71 Статуту залізниць України взаємовідносини Залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (частина 3 статті 909 Цивільного кодексу України).

Відповідно до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

При цьому, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту залізниць України).

На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту залізниць України).

Згідно зі статтею 6 Статуту залізниць України вантаж - матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі.

Згідно зі статтею 46 Статуту залізниць України одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Статтею 119 Статуту залізниць України передбачено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Як вбачається з матеріалів справи, за фактом затримки працівниками станції Користівка Одеської залізниці складено відповідні акти про затримку вагонів № 53067781, № 55082234 та № 63552426 форми ГУ-23 № 187, № 188, № 195.

Порядок та умови користування вагонами і контейнерами визначаються Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, відповідно до пункту 2 яких за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (вантажовласники) вносять плату.

Облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (п. 3 Правил користування вагонами).

Плата за користування нараховується за кожний вагон і контейнер після прийняття його залізницею від вантажовласника. У разі неповернення залізниці вантажовласником вагона (контейнера) протягом 15 діб після прийняття їх вантажовласником плата за користування за ці 15 діб, а потім за кожні 5 діб стягується, не очікуючи повернення вагона (контейнера) (пункт 5 Правил користування вагонами).

Відповідно до пункту 6 Правил користування вагонами час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Час користування вагонами на залізничних під`їзних коліях, що обслуговуються локомотивами власників колії, обчислюється з моменту їх передавання на передавальних коліях (пункт 7 Правил користування вагонами).

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (пункт 8 Правил користування вагонами).

З копії акту загальної форми ГУ-23 від 13.03.2022 року № 195, складеного працівниками станції Користівка Одеської залізниці, вбачається, що вагони № 53067781, № 55082234 та № 63552426 були затримані в очікуванні подачі під вантажні операції у період з 10:00 год. 04.03.2022 року до 10:00 год. 13.03.2022 року.

Відповідно до пункту 13 Правил користування вагонами плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Розмір плати за користування вагонами і контейнерами в залежності від часу користування встановлюється згідно з чинним законодавством (пункт 14 Правил користування вагонами).

Обставини, за якими вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами передбачені пунктом 16 Розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року №113, а саме:

а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи;

б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність; вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником;

в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці; час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Причина звільнення від плати за користування вагонами і контейнерами зазначається у графі "Примітки" відомості плати за користування вагонами (контейнерами).

Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2020, передбачено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира складаються комерційні акти та акти загальної форми.

Акти загальної форми ГУ-23 складаються для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, не менш як двома особами.

Обставини затримки спірних вагонів на станції Користівка Одеської залізниці підтверджуються складеними у передбаченому законодавством порядку актами загальної форми ГУ-23, копії яких містяться у матеріалах справи.

Як вбачається із актів загальної форми ГУ-23 № № 187, 188, 195, останні не підписані зі сторони відповідача, однак відповідно до пункту 3 Правил складання актів акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, не менш як двома особами.

Вказані акти містять підписи двох працівників, а отже складані належним чином, і, відповідно, є належними доказами у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України.

Порядок нарахування збору за зберігання вантажу визначено Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.

Виходячи з положень пункту 8 Правил зберігання вантажів, збір за зберігання у вагонах у разі затримки з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Термін безоплатного зберігання обчислюється:

- якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24- години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження;

- при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу;

- при затримці - з моменту затримки.

Відповідно до пункту 9 Правил зберігання вантажів факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом, визначеним пунктом 2 Розділу III Збірні тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Мінтрансзв`язку України від 26.03.2009 № 317.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Тарифного керівництва № 1 передбачено окремі ставки збору:

- при зберігання вантажів у вагонах - 4,0 грн. за одну тонну;

- за зберігання рухового складу на своїх осях - 5,9 грн. за добу.

У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.

Згідно з абзацом 3 пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості тати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість.

На підставі актів форми ГУ-23 Залізницею було розраховано плату за користування спірними вагонами в сумі 16 009,56 грн., а також нараховано збір за зберігання вантажу в сумі 513,66 грн. за накопичувальною карткою № 15030054.

З наявного у матеріалах справи листа відповідача від 16.03.2022 року вих. № BGSRC-160322-19 вбачається, що Товариство було обізнане про складання 15.03.2022 року працівниками станції Користівка відомості плати за користування вагонами № 15030001 та накопичувальної картки № 15030054.

Разом із тим, у поданому відзиві на позов Товариство, заперечуючи проти стягнення з нього 16 009,56 грн. плати за користування вагонами та 513,66 грн. збору за зберігання вантажу, посилалося на офіційний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1, змістом якого засвідчено форс-мажорні обставини: військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента від 24.02.2022 року № 64/2022; підтверджено, що означені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання яких форс-мажорних обставин.

У той же час, доводи відповідача про те, що порушення його зобов`язань сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин, судом відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Виходячи з наведених норм, наявність форс-мажорних обставин є підставою для звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від обов`язку виконання основного зобов`язання.

Нараховані позивачем та пред`явлені до стягнення плата за користуванням вагонами та збір за зберігання вантажу є основним зобов`язанням відповідача перед позивачем за надані йому послуги залізниці, а не відповідальністю замовника.

Враховуючи викладене, посилання Товариства на настання форс-мажорних обставин не звільняє його від обов`язку сплатити нараховані плату та збір, а також інші обов`язкові платежі.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні":

- Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово- промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно;

- форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 01.06.2021 року в справі № 910/9258/20 вказано, що у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 року в справі № 915/531/17, від 26.05.2020 року в справі № 918/289/19, від 17.12.2020 року в справі № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого: статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Згідно з пунктом 6.2 Договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 10 календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів.

Відповідно до пункту 6.3 Договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України, уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, або торгово-промисловою палатою країни, на території якої мали місце такі обставини.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства, умов Договору та висновків Верховного Суду, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати. Для засвідчення форс-мажору самого лише посилання на воєнні дії недостатньо, оскільки особа, що порушила зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Відповідачем не наданий сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчує наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за укладеним між сторонами Договором (відсутність підстав для сплати Залізниці належних платежів).

Відтак, твердження відповідача про звільнення його від сплати належних Залізниці платежів з причин настання форс-мажорних обставин, а саме з початком військової агресії російської федерації проти України та введенням воєнного стану, які були відомі позивачу, є необґрунтованим.

Крім того, Товариство вказувало на те, що адміністрацією станції призначення Одеська Дир. Зал. Перевезень ДН-1 та станцією відправлення було заборонено приймання до перевезення всіх вантажів і порожніх вагонів.

Судом враховано, що відповідно до статті 29 Статуту Укрзалізниця має право запроваджувати, за погодженням з Мінтрансом, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення.

24.02.2022 року Залізниця видала розпорядження № ЦЦО/99, яким введено обмеження перевезень, а саме: заборона приймання до перевезення всіх вантажів і порожніх вагонів до станцій призначення: Донецька Дон (48), КУП`ЯНСЬКА ДИР. ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-5 (5), СУМСЬКА ДИР. ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-3 (3), ХАРКІВСЬКА ДИР. ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-2 (2), КИЇВСЬКА ДИР. ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-1 (1), КОНОТОПСЬКА ДИР. ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-5 (5), КОРОСТЕНСЬКА ДИР.ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-4 (4), ОДЕСЬКА ДИР. ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-1 (1), ПОРТ.ПРИПОРТ. ДИР. ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-5 (5). Період дії обмеження: з 24.02.2022 року до відміни.

Як зазначено відповідачем та перевірено судом, інформація щодо виданого розпорядження та його змісту міститься на сайті Залізниці.

Отже, суд бере до уваги ту обставину, що відповідно до розпорядження позивача від 24.02.2022 року № ЦЦО/99 приймання до перевезення вантажу до станції призначення Користівка Одеської залізниці вагонів з вантажем, було заборонено.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що пунктом 2.1.10 Договору передбачено не лише обов`язок відповідача прийняти подані за його заявкою вагони перевізника, а і передбачено право відповідача заявити про відмову від цих вагонів.

Відповідно до частини 1 статті 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (частина 1 статті 13 Цивільного кодексу України).

Отже, беручи до уваги те, що інформація про введенні обмеження щодо здійснення перевезень була оприлюднена та стала загальновідомою 24.02.2022 року, відповідач мав можливість реалізувати своє право, передбачене пунктом 2.1.10 Договору, та заявити про відмову від вагонів, починаючи з 24.02.2022 року. Однак, як вбачається з матеріалів справи, Товариство таким правом не скористалося, а вагони були забрані відповідачем з колій лише 13.04.2023 року.

Відповідно до пункту 121 Статуту залізниць України вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинним положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача; в) у інших випадках, передбачених Правилами.

Як було зазначено вище, пунктом 16 Правил користування вагонами передбачено випадки, за якими вантажовласники звільняються від сплати плати за користування вагонами, а саме: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність; в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Проте жодна причина, за якою спірні вагони перебували на коліях, не підпадають під перелік, зазначений у пункту 121 Статуту залізниць України та пункті 16 Правил.

Також суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що введення перевізником тимчасових обмежень щодо станції призначення згідно із розпорядженням № ЦЦО/99 від 24.02.2022 є обставиною, яка є підставою для звільнення його від плати за користування вагонами, оскільки введення перевізником тимчасових обмежень щодо станції призначення є підставою для звільнення його від плати за користування вагонами лише у тому випадку, коли такі обмеження введені після прийняття перевізником вантажу до перевезення.

Проте з матеріалів справи вбачається, що Залізницею було запроваджено обмеження 24.02.2022 року, тобто до прийняття спірних вагонів до перевезення 26.02.2023 року, що вбачається з наявних у матеріалах справи копій залізничних накладних № № 43296615, 43296623, 43296607.

При цьому, відповідачем не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження того, що перешкоджало йому забрати вагони зі станції Користівка чи перевезти вагони на іншу станцію на відстій.

Суд зазначає, що не є підставою для звільнення відповідача від плати за користування вагонами та зборів введений в Україні воєнний стан, оскільки Товариство не довело, яким чином саме ця обставина вплинула на неможливість виконання ним своїх зобов`язань.

Посилання відповідача, як на підставу для звільнення від плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, на розпорядження № ЦМ-13/693 від 05.04.2022, судом не приймаються, з урахуванням такого.

Рішенням правління Залізниці від 02.04.2022 року (протокол № Ц-54/42 Ком.т) затверджено "Перелік виняткових умов, які є підставою для звільнення замовників послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів, від обов`язку вносити плату за користування вантажними вагонами і контейнерами та зборів/плат АТ "Укрзалізниця" під час дії воєнного стану в Україні" (далі - Перелік).

До підрозділів Укрзалізниці зміст рішення правління було доведено телеграфним розпорядженням № ЦМ-13/693 від 05.04.2022 директора департаменту комерційної роботи Укрзалізниці від 05.04.2022, на яке посилається відповідач та яким визначено Перелік виняткових умов, які є підставою для звільнення замовників послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів, від обов`язку вносити плату за користування вантажними вагонами і контейнерами та зборів/плат АТ "Укрзалізниця" під час дії воєнного стану в Україні.

У вказаних документах зазначається, що у разі виникнення затримок навантажених вагонів та контейнерів незалежно від їх власності, порожніх власних вагонів (контейнерів) або орендованих вагонів на своїх осях, під час перевезення на станціях відправлення, на підходах до станції призначення, в тому числі у "кинутих" поїздах чи затримок на станціях в очікуванні подачі вагонів (контейнерів) на під`їзні колії, до часу користування вагоном (контейнером) не включається час затримки вагону (контейнеру), що виник у випадках:

- введення перевізником тимчасових обмежень щодо станції призначення після прийняття вантажу перевізником до перевезення. В такому разі до часу користування вагоном не включається час з моменту введення тимчасових обмежень до моменту припинення дії таких обмежень або до моменту видачі наказу про переадресування вантажу;

- запровадження комендантської години на території, на якій розташована станція відправлення та/або станція призначення. В такому разі до часу користування вагоном не включається час дії комендантської години за місцезнаходженням станції;

- проведення бойових дій або тимчасової окупації збройними формуваннями російської федерації території, на якій розташована станція відправлення та/або станція призначення та/або будь-яка станція на шляху прямування. В такому разі до часу користування вагоном не включається час ведення бойових дій, тимчасової окупації території збройними формуваннями Російської Федерації, протягом якого була відсутня фактична можливість надання послуг перевізником;

- прийняття Державною митною службою України (або іншими органами державного контролю) рішення про простій працівників певних територіальних органів, у зв`язку з чим територіальні органи тимчасово не здійснюють митне та інше оформлення вантажів на станціях відправлення та призначення. В такому разі до часу користування вагоном не включається час безпосередньо пов`язаний з митним оформленням або отриманням інших дозволів та сертифікатів від органів державного контролю.

Такі обставини засвідчуються актом загальної форми ГУ-23, який складається згідно з Додатком 6 до Правил користування, із зазначенням конкретного опису обставин, що стали підставою для затримки вагонів та складання акту. Саме такий складений акт загальної форми ГУ-23 є підставою не враховувати в час користування вагоном час існування обставин, визначених Переліком.

Плата за користування вагонами нараховується відповідно до вимог Правил, з урахуванням зазначених вище обставин, які є підставою для звільнення від цієї плати.

Проте, акти загальної форми із зазначенням даних обставин не складались.

Натомість, з актів загальної форми ГУ-23 № № 187, 188, 189, які є первинними документами для подальшого нарахування належних платежів (плати за користування вагонами, збору за зберігання вантажу, збору за охорону), долучених до позовної заяви, вбачається, що причиною затримки вагонів є очікування подачі вагонів під вантажні операції з вини клієнта.

При цьому, суд враховує, що рішення правління Залізниці від 02.04.2022 року (протокол № Ц-54/42 Ком.т) є локальним (внутрішнім) нормативним актом позивача, яке не вносить змін/доповнень до Статуту залізниць України та Правил перевезень вантажів.

До позовної заяви позивач долучив розрахунок спірних сум, з якого вбачається, що Залізницею нараховано відповідачу на підставі відомості ГУ-46 № 15030001 плату за користування вагонами в сумі 13 341,30 грн. (без ПДВ), а також відповідно до накопичувальної картки форми ФДУ-92 № 15030054 нараховано збір за зберігання рухомого складу на своїх осях на місцях загального користування в сумі 428,05 грн. (без ПДВ).

Відповідно до пункту 12 та 15 розділу III Правил користування вагонами загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година, якщо такі вагони затримані на станції призначення чи на підходах до неї або на станції відправлення з причин, що залежать від вантажовласника, то сплачується плата в розмірі 50 відсотків.

Розділом V Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язаними з ними послуги (далі - Збірник), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2019 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2019 року за № 340/656, встановлено: ставки плати за користування вагонами стягуються за таблицею 1. Згідно з пунктом 5 за затримку на станції призначення власних та орендованих вагонів з вини одержувача, відправника або власника (орендаря) вагонів залізниці сплачується плата в розмірі 50% ставок, зазначених у табл.1.

При нарахуванні плат та зборів згідно збірника застосовується коригуючий коефіцієнт, який станом на 04.03.2022 року становив - 3,023 відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 29.10.2021 року за № 586, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.2021 року за № 1408/37030.

Відповідно до інформації, що внесена до акта загальної форми № 195, вагони № № 53067781, 55082234 та 63552426 були затримані на станції Користівка Одеської залізниці, з 10:00 год. 04.03.2022 року до 10:00 год. 13.03.2022 року.

Загальний час затримки склав 216 год. 00 хв.

Ставка плати згідно таблиці 1 збірника складає :

216 год. - 45 год. = 171 год.

171 год. Ч 16 = 2 736;

загальна ставка 206,20 + 2 736 = 2 942,30 грн.

2 942,30 грн. х 3,023 (коефіцієнт) х 0,5 (зменшення ставки на 50 %, відповідно до пункту 5 розділу V Збірника) = 4 447,10 грн.

Отже, плата за користування трьома вагонами складає 13 341,30 грн.

У той же час, на нараховану плату за користування в сумі 13 341,30 грн. податок на додану вартість (ПДВ) в розмірі 20 % становить 2 668,26 грн., а тому сума платежу разом з ПДВ складає 16 009,56 грн.

Збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом, визначеним пунктом 2 Розділу III Збірні тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Мінтрансзв`язку України від 26.03.2009 року № 317.

Згідно з абзацом 3 пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості тати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість.

Згідно з розділом 7 Правил термін безоплатного зберігання складає 1 добу.

З вищенаведеного акту загальної форми № 195 вбачається, що кількість діб затримки складає 9 діб. З урахуванням наведеного, кількість діб, за яку справляється збір, становить 8 діб.

З положень пункту 2.1 Збірника збір за зберігання власного (орендованого) рухомого складу на своїх осях (з одиниці), а також за зберігання тварин (з голови) справляється в розмірі 5,9 грн за добу.

5,9 х 8 діб х 3 вагони = 141,60 грн.; 141,60 грн. х 3,023 (коефіцієнт) = 428,10 грн. без ПДВ.

Збір за зберігання вагонів № 53067781, № 55082234 та № 63552426 становить 428,10 грн., податок на додану вартість у розмірі 20 % становить 85,62 грн., а тому загальна сума збору за зберігання вагонів складає 513,67 грн.

Як вбачається з матеріалів справ, накопичувальну картку ФДУ-92 відповідачем було підписано із запереченням, згідно якого він не підтверджує нарахування плати за користування та збору за зберігання, посилаючись на введений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 воєнний стан.

Проте вказані обставини не можуть бути підставою для звільнення Товариства від плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, оскільки не підпадають під випадки звільнення від плати за користування вагонами, наведеними в пункті 16 Правил користування вагонами та контейнерами і не входять до Переліку виняткових умов, зазначених в телеграмних розпорядженнях № ЦМ-13/693 від 05.04.2022, № ЦЦО/99 від 24.02.2022.

За таких обставин, перевіривши наданий позивачем розрахунок плати за користування вагонами в сумі 16 009,56 грн. та збору за зберігання вантажу в розмірі 513,66 грн., суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства, а відтак позовні вимоги Залізниці до Товариства про стягнення означених сум підлягають задоволенню.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження сплати позивачу 16 009,56 грн. плати за користування вагонами та 513,66 грн. збору за зберігання вантажу, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго" (01001, місто Київ, вулиця Ірининська, будинок 5/24; ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, ) 16 009 (шістнадцять тисяч дев`ять) грн. 56 коп. плати за користування вагонами, 513 (п`ятсот тринадцять) грн. 66 коп. збору за зберігання вантажу, а також 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.06.2023 року.

Суддя В.С. Ломака