РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.06.2023Справа № 910/7129/22

Господарський суд міста Києва в складі судді Літвінової М.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу №910/7129/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АК-ГАЗПРОГРЕС" (пров. Будівельників, буд. 1, м. Біла Церква, Білоцерківський район, Київська область, 09100)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ АЗС"(вул. Мечнікова, буд. 16, м. Київ, 01021)

про стягнення 550 957,81 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ "АК-Газпрогрес" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Смарт АЗС" про стягнення 550 957,81 грн, з яких: 520 000,00 грн попередньої оплати, товар на яку поставлено не було; 29 205, 48 грн пені; 1 752, 33 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання з поставки товару за договором поставки нафтопродуктів № 13/06/22П від 13.06.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків.

02.09.2022 засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" до Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7129/22, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22.11.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якові він, зокрема, клопотав про зупинення провадження у даній справі до вирішення кримінального провадження № 0000708.

29.11.2022 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

30.12.2022 від відповідача до суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2023 у задоволенні клопотання ТОВ "СМАРТ АЗС" про зупинення провадження у справі № 910/7129/22 відмовлено.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 13.06.2022 між ТОВ "Смарт АЗС" (постачальник) та ТОВ "АК-Газпрогрес" (покупець) було укладено договір № 13/06-22П поставки нафтопродуктів, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця нафтопродукти згідно заявок покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість в порядку та на умовах даного договору.

Поставка кожної окремої партії товару здійснюється на підставі наданих заявок покупця, форма яких визначена додатком № 1 до цього договору (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 3.1 договору приймання-передача товару проводиться згідно умов, вказаних в заявці, з відповідним оформленням видаткових накладних відповідальними представниками продавця та покупця.

Прийом-передача товару оформляється товаротранспортними накладними (у випадках транспортування постачальником). Дата товаротранспортної накладної вважається датою поставки партії товару (п. 3.5 договору).

У силу п. 3.6 договору з кожною поставкою товару постачальник передає покупцеві оформлені на підставі рахунку-фактури видаткові накладні. Після підписання представниками сторін видаткових накладних про приймання товару вказані видаткові накладні є невід`ємною частиною договору і свідчать про факт передачі товару, що переходить у власність покупця.

У п. 3.8 договору сторони погодили, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару в термін до 7 календарних днів з дня 100% авансової оплати покупцем виставленого рахунку-фактури.

Відповідно до п. 4.1 договору сторони в усному порядку погоджують актуальну ціну за одиницю товару, яка в подальшому зазначається покупцем у відповідній заявці на замовлення партії товару.

У разі відповідності погодженої ціни покупцю виставляється рахунок-фактура (п. 4.2 договору).

Ціна на товар фіксується на 1 робочий день з моменту виставлення рахунку-фактури та не зберігається у випадках несвоєчасної оплати (п. 4.2 договору).

Згідно з п. 5.2 договору розрахунки покупець проводить шляхом авансової оплати в розмірі 100% вартості відповідної партії товару.

Як стверджує позивач, 13.06.2022 ним було сформовано та направлено відповідачу заявку на придбання бензину автомобільного марки А-95 у кількості 10 000,00 л з терміном поставки до 18.06.2022.

На виконання даної заявки відповідачем було виставлено позивачу до сплати рахунок № 18 від 13.06.2022, у якому визначено найменування товару - бензин авт. А-95, кількість - 10 000 л, ціна за одиницю товару - 52,00 грн, загальна сума (з ПДВ) - 520 000,00 грн. Крім цього, у даному рахунку значиться, що товар відпускається за фактом надходження коштів на р/р постачальника, самовивозом, за наявності довіреності та паспорта.

Наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями підтверджується повна оплата позивачем вартості замовленого товару згідно виставленого рахунку, а саме: платіжне доручення № 816 від 14.06.2022 на суму 240 000,00 грн, № 817 від 15.06.2022 на суму 150 000,00 грн, № 818 від 15.06.2022 на суму 130 000,00 грн.

У порушення взятих на себе зобов`язань за договором, відповідач поставки товару у строк, погоджений умовами договору, не здійснив. У зв`язку з вказаною обставиною позивачем на адресу відповідача була направлення претензія від 30.06.2022 про повернення спірної суми попередньої оплати, товар на яку поставлено не було. Дана претензія була отримана відповідачем 11.07.2022 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 860, однак залишена без відповіді та без задоволення.

Наведені обставини стали підставою звернення ТОВ "АК-Газпрогрес" до суду з даним позовом про стягнення з ТОВ "Смарт АЗС" 520 000,00 грн попередньої оплати, товар на яку поставлено не було; 29 205, 48 грн пені; 1 752, 33 грн 3% річних, нарахованих за період з 22.06.2022 по 01.08.2022.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 526 ЦК України, з якою кореспондується ст. 193 ГК України, встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У силу ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Так, укладений між сторонами договір № 13/06-22П від 13.06.2022 за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 вказаного Кодексу).

Статтею 662 ЦК України встановлений обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У силу ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Зі змісту ч. 1 ст. 693 ЦК України слідує, що договором може бути встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата).

За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У постановах Верховного Суду від 05.08.2018 у справі № 904/8972/17, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17, від 28.02.2019 у справі № 912/2275/17, від 27.08.2019 у справі №911/1958/18, від 09.03.2023 у справі № 910/5041/22 зроблено висновок щодо застосування положень ст. 693 ЦК України.

Так, Верховний Суд зазначив, що зі змісту частин 1 та 2 ст. 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Судом встановлено, що позивачем за платіжними дорученнями № 816 від 14.06.2022, № 817 від 15.06.2022, № 818 від 15.06.2022 було перераховано відповідачу згідно його рахунка № 18 від 13.06.2022 суму передоплати за товар у розмірі 520 000,00 грн.

Таким чином, виходячи з п. 3.8 договору, у відповідача виник обов`язок поставити позивачеві замовлений та оплачений ним товар, останнім днем строку виконання якого було 22.06.2022.

Разом з тим, доказів виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання та здійснення ним поставки товару як у строк, визначений договором, так і станом на момент розгляду справи судом матеріали останньої не містять.

За встановлено суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача спірної суми попередньої оплати у розмірі 520 000,00 грн, товар на яку поставлено не було, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти позову, відповідач не оспорює самого факту нездійснення поставки товару позивачу. Натомість, посилаючись на п. 4.2 договору, зазначає, що ціна на товар була зафіксована рахунком-фактурою від 13.06.2022 лише на 1 робочий день з моменту його виставлення, після спливу якого вона не збереглася (змінилася). А тому, здійснивши передоплату товару уже наступного дня - 15.06.2022, за ціною, визначеною станом на 14.06.2022, покупець не сплатив постачальнику 100% вартості бензину, у зв`язку з чим у останнього й не виникло обов`язку з його поставки покупцю.

Як уже зазначалося, ч. 1 ст. 693 ЦК України унормовано, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право: 1) зупинити виконання свого обов`язку, 2) відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином, відповідач, вважаючи, що позивачем не сплачено всю суму попередньої оплати вартості товару, повинен був на власний розсуд реалізувати те чи інше з наведених прав з неодмінною умовою доведення такої дії до відома позивача. Адже односторонній правочин на підставі ст. 538 ЦК України, про вчинення якого не поставлено до відома контрагента, не створює юридичних наслідків, для яких він вчинявся, тобто такі дії сторони не мають ознак правомірних.

Разом з тим, жодних доказів повідомлення відповідачем позивача про реалізацію ним, як постачальником, одного із закріплених ст. 538 ЦК України прав, матеріали справи не містять.

Натомість, сама по собі поведінка відповідача, яка фактично свідчить про зупинення ним поставки товару, а також обґрунтування причини вчинення такої дії, зроблене уже під час вирішення даного спору судом, не спроможні нівелювати правомірності реалізації позивачем права, визначеного ч. 2 ст. 693 ЦК України, а тому не є підставою для відмови у позові.

Посилання відповідача на те, що заявка на поставку спірної партії товару була оформлена покупцем неналежним чином суд оцінює критично, враховуючи, що остання була прийнята постачальником до виконання шляхом виставлення відповідного рахунку на оплату із зазначенням найменування товару, кількості, вартості, а також способу поставки останнього.

Беручи до уваги, що у виставленому відповідачем рахунку на оплату значиться про відпуск товару самовивозом, суд відхиляє доводи ТОВ "СМАРТ АЗС" про його необізнаність стосовно місця (адреси) доставки товару.

Також позивачем було заявлено до стягнення 29 205, 48 грн пені і 1 752, 33 грн 3% річних, нарахованих на спірну суму передплати за єдиний період з 22.06.2022 по 01.08.2022.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 наведеної норми).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України унормовано, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, у п. 6.3 договору сторони погодили, що при порушенні строків поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент порушення зобов`язання за кожний день прострочення.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок заявленої до стягнення пені за період з 22.06.2022 по 01.08.2022, суд зазначає, що право на нарахування пені на підставі п. 6.3 договору у позивача виникло з 23.06.2022, враховуючи, що 22.06.2022 було останнім днем строку виконання відповідачем обов`язку з поставки товару.

Стосовно визначеної позивачем кінцевої дати нарахування пені суд звертає увагу, що наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 860 свідчить про пред`явлення позивачем відповідачу 11.07.2022 претензії від 30.06.2022 з вимогою про повернення спірної суми попередньої оплати за непоставлений товар.

Закріплене ч. 2 ст. 693 ЦК України право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати за своїм змістом є правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем на вимогу про передання оплаченого товару.

З огляду на обраний позивачем варіант поведінки, суд констатує, що право останнього на нарахування пені за порушення відповідачем строку поставки товару припинилося 11.07.2022 з припиненням відповідного зобов`язання відповідача у силу пред`явлення вимоги про повернення суми попередньої оплати.

Здійснивши перерахунок належної до стягнення пені, виходячи з обґрунтованих вище початкової та кінцевої дат її нарахування, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявленої позивачем вимоги у сумі 12 821,92 грн.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як уже зазначалося, після пред`явлення покупцем продавцю вимоги про повернення суми попередньої оплати на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України зобов`язання продавця з передання оплаченого товару припиняється, а замість нього виникає грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, прострочення якого управнює покупця на нарахування та стягнення з продавця процентів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду відповідальності за допущене порушення грошового зобов`язання.

Аналогічні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 03.12.2021 у справі №910/14180/18).

Разом з тим, перевіривши виконаний позивачем розрахунок 3% річних за період з 22.06.2022 по 01.08.2022, суд зазначає, що грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у відповідача виникло лише 11.07.2022 у силу пред`явлення йому відповідної вимоги позивачем та мало бути виконане у строк по 18.07.2022 (включно).

Таким чином, право на нарахування 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України за порушення строку виконання відповідачем грошового зобов`язання з повернення суми передплати за непоставлений товар у позивача виникло лише 19.07.2022.

Здійснивши перерахунок належної до стягнення суми 3% річних, беручи до уваги обґрунтовану вище початкову дату їх нарахування та не виходячи за межі визначеної позивачем кінцевої дати періоду нарахування, суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення заявленої вимоги у сумі 556,00 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 520 000,00 грн заборгованості, 12 821,92 грн пені та 556,00 грн 3% річних. У іншій частині у позові слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у силу ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 232, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ АЗС" (вул. Мечнікова, буд. 16, м. Київ, 01021, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АК-ГАЗПРОГРЕС" (пров. Будівельників, буд. 1, м. Біла Церква, Білоцерківський район, Київська область, 09100, ) 520 000 (п`ятсот двадцять тисяч) 00 грн заборгованості, 12 821 (дванадцять тисяч вісімсот двадцять одну) грн 92 коп пені та 556 (п`ятсот п`ятдесят шість) грн 00 коп 3% річних, 8 000 (вісім тисяч) 67 коп витрат по сплаті судового збору.

3. У іншій частині у позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 20.06.2023.

Суддя М.Є. Літвінова