ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2023 р. м. Київ Справа № 911/543/23

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Передрій І.В.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль

до державного підприємства Український авіаційний метеорологічний центр,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях,

про стягнення заборгованості,

за участю представників:

позивача: Рабченюк Л.П. адвоката (посвідчення №9307/10 від 31.07.2020 року);

відповідача: Овражко Д.С. (посвідчення КОА №00010 від 27.04.2021 року);

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2023 року через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (далі позивач) до державного підприємства Український авіаційний метеорологічний центр (далі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 27 111,36 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на порушення відповідачем умов договору оренди №1766 індивідуального визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.02.2016 року.

Ухвалою суду від 27.02.2023 року відкрите провадження у справі, до участі у справі залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі третя особа), підготовче засідання призначене на 05 квітня 2023 року.

23 березня 2023 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи.

29 березня 2023 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, на виконання вимог ухвали суду від 27.02.2023 року, яке долучено до матеріалів справи.

04 квітня 2023 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, долучена до матеріалів справи.

05 квітня 2023 року в засіданні представник третьої особи заявила клопотання про відкладення розгляду справи для надання письмових пояснень щодо обставин справи.

Представники позивача та відповідача проти вищевказаного клопотання не заперечували.

Суд, розглянувши у засіданні клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи, визнав його таким, що підлягало задоволенню.

Ухвалою суду від 05.04.2023 року строк підготовчого провадження продовжений на тридцять днів, підготовче засідання відкладене на 10 травня 2023 року.

17 квітня 2023 року на електронну адресу Господарського суду Київської області від представника третьої особи надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, на виконання вимог ухвали суду від 27.02.2023 року, яке підлягало задоволенню судом, а також письмові пояснення щодо обставин справи, долучені до матеріалів справи.

25 квітня 2023 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, долучені до матеріалів справи.

У засіданні представник позивача вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.

Представник третьої особи у засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 10.05.2023 року закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 07 червня 2023 року.

Згідно з ч. 2 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

07 червня 2023 року судом на сайті Судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду третьої особи в справі №911/543/23 у засідання, призначене на 07 червня 2023 року.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Представник третьої особи у засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини враховуються судом при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У зв`язку із введенням воєнного стану, а також з метою дотримання принципів змагальності та рівності сторін, розгляд справи по суті закінчився 07 червня 2023 року.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність, вірогідність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

01 лютого 2016 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та державним підприємством Український авіаційний метеорологічний центр (далі відповідач) був укладений договір оренди №1766 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (далі договір №1766).

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області була змінена назва на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі третя особа), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Згідно з п. 1.1 договору, третя особа передає, а відповідач приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення №11, реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.55.НЛТНПД055 (далі - майно), загальною площею 20,7 кв.м, розміщене на четвертому поверсі будівлі аеровокзалу терміналу «Б» за адресою: Київська область, м. Бориспіль, аеропорт, та перебуває на балансі державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», (далі - позивач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на « 30» вересня 2015 і становить за незалежною оцінкою 843 422,00 (вісімсот сорок три тисячі чотириста двадцять дві) грн 00 коп. без врахування ПДВ.

Майно передається в оренду з метою розміщення офісу (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, відповідач вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Пунктом 2.4. договору встановлено, що обов`язок щодо складання акта приймання передачі при укладенні договору покладається на третю особу, а при поверненні майна з користування на відповідача.

Згідно з п. 3.1. договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку вересень 2015 р. 12 651,33 (дванадцять тисяч шістсот п`ятдесят одна грн. тридцять три коп.).

Відповідно до п. 3.2. договору, нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Згідно з п. 3.6. договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та позивачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до п. 3.7. договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та позивачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 5.4. договору встановлено, що відповідач зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та позивачу (у платіжних дорученнях, які оформлює відповідач, вказується "Призначення платежу" за зразком, наведеним у розділі 11 договору).

Згідно з п. 10.1. договору, цей договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з "1" лютого 2026 р. до "31" січня 2017 р. включно.

01 лютого 2016 року третя особа передала, а відповідач прийняв майно, що підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна, копія якого долучена до матеріалів справи.

07 лютого 2017 року позивачем та відповідачем укладений додатковий договір №1 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.02.2016 р. №1766 (далі додатковий договір №1), згідно з п. 2 якого, сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 рік до "31" січня 2018 року включно.

05 лютого 2018 року позивачем та відповідачем укладений додатковий договір №2 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.02.2016 р. №1766 (далі додатковий договір №2), відповідно до п. 1 якого, сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 рік до 31 січня 2019 року включно.

11 березня 2019 року позивачем та відповідачем укладений додатковий договір №3 до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 01.02.2016 р. №1766 (далі додатковий договір №3) сторони домовились пункт 1.1. Розділу 1 договору та пункт 3.1. Розділу 3 договору викласти в такій редакції:

« 1.1 Третя особа передає, а відповідач приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення №11, що знаходиться на четвертому поверсі будівлі аеровокзалу терміналу «Б» площею 20,7 кв.м, реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.55.НЛТНПД055 (далі - майно), що розташоване за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, аеропорт, та перебуває на балансі ДІЛ «МА «Бориспіль» (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31 жовтня 2018 року і становить за незалежною оцінкою - 1 195 700,00 гри. (один мільйон сто дев`яносто п`ять тисяч сімсот грн. 00 коп.) без врахування ПДВ.»

« 3.2 Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) (далі - Методика) і становить без ПДВ за перший (базовий) місяць оренди жовтень 2018 17 935,50 (сімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять грн. 50 коп.) без ПДВ.»

Відповідно до п. 2 додаткового договору №3, сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 рік до 31.01.2020 включно.

27 лютого 2020 року позивачем та відповідачем укладений додатковий договір №4 до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 01.02.2016 №1766 (далі додатковий договір №4), згідно з п. 2 якого, сторони домовились, що термін дії договору продовжено на 1 (один) рік до 31 січня 2021 року включно, відповідно до наказу Фонду державного майна України від 04.11.2019 №1075 «Про деякі питання продовження договорів оренди на новий строк».

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що ним були надані відповідачу рахунки-фактури для сплати орендної плати за період з жовтня 2021 року до грудня 2021 року, на загальну суму 74 541,58 грн., відповідно до яких, відповідач повинен був сплатити позивачу 31 058,99 грн., що підтверджується рахунками-фактурами: №76/2724 від 31.10.2021 року, №76/2801 від 30.11.2021 року та №76/3037 від 31.12.2021 року, а також актами приймання-здачі виконаних послуг згідно договору №1766 від 01.02.2016 від 31.10.2021 року, 30.11.2021 року та 31.12.2021 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

За твердженнями представника позивача, відповідач орендну плату оплатив частково, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача борг у сумі 15 529,48 грн., пеню в сумі 6 703,08 грн., три проценти річних у сумі 533,89 грн. та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 4 344,91 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 Господарського кодексу України, строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, яка діяла на момент укладення договору оренди), орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, яка діяла на момент укладення договору оренди), орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, для сплати орендної плати за період з жовтня 2021 року до грудня 2021 року позивачем були надані відповідачу рахунки-фактури, на загальну суму 74 541,58 грн., з яких до сплати позивачу підлягала 31 058,99 грн., що підтверджується рахунками-фактурами: №76/2724 від 31.10.2021 року, №76/2801 від 30.11.2021 року та №76/3037 від 31.12.2021 року, а також актами приймання-здачі виконаних послуг згідно договору №1766 від 01.02.2016 від 31.10.2021 року, 30.11.2021 року та 31.12.2021 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

Судом встановлено, що відповідач вищевказані рахунки фактури та акти приймання - здачі виконаних послуг згідно з договору №1766 від 01.02.2016 року отримав, що підтверджується реєстрами виданих/отриманих оригіналів документів за період надання послуг з 01.10.2021 по 31.10.2021, 01.11.2021 по 30.11.2021 та 01.12.2021 по 31.12.2021, копії яких долучені до матеріалів справи.

Як уже зазначалось, згідно з п. 3.6 договору, відповідач перераховує орендну плату до державного бюджету та позивачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, встановлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Так, відповідач мав сплатити на користь позивача за оренду майна:

- згідно з рахунком-фактурою №76/2724 від 31.10.2021 року та актом приймання-здачі виконаних послуг від 31.10.2021 року згідно договору №1766 від 01.02.2016 року, - 10 771,13 грн., у строк, - до 15.11.2021 року;

- згідно з рахунком-фактурою №76/2801 від 30.11.2021 року та актом приймання-здачі виконаних послуг від 30.11.2021 року згідно договору №1766 від 01.02.2016 року, - 10 143,93 грн., у строк, - до 15.12.2021 року;

- згідно з рахунком-фактурою №76/3037 від 31.12.2021 року та актом приймання-здачі виконаних послуг від 31.12.2021 року згідно договору №1766 від 01.02.2016 року, - 10 143,93 грн., у строк, - до 15.01.2022 року.

Як уже зазначалось, відповідно до п. 3.6 договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та позивачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ч. 5 ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Мала проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що рівність сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом.

23 березня 2023 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти задоволення позову заперечував, послався на те, що за період з жовтня 2021 року до грудня 2021 року орендна плата за користування майном відповідачем була повністю сплачена, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 року "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" (далі постанова №611), оскільки відповідач мав право на 50% зниження розміру орендної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено що постановою Кабінетів Міністрів України №611 від 15.07.2020 року «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» (далі - постанова №611) врегульовані питання щодо звільнення орендарів від орендної плати.

Згідно з п. 1 постанови №611, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. № 786 (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011 р., № 71, ст. 2677), здійснюється у розмірі:

- 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

- 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Відповідно до п. 2 постанови №611, на орендодавців державного майна покладений обов`язок із забезпечення нарахування орендної плати орендарям, згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину.

У додатку 2 до постанови №611 наведений перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50%, у якому до таких тарифів віднесені ті, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема, в аеропортах).

Згідно з п. 1.2 договору, майно передається в оренду з метою розміщення офісу.

Так, відповідно до п. 2 постанови №611, орендодавці державного майна зобов`язані забезпечити нарахування орендної плати орендарям, згідно з п. 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину.

Оскільки у постанові №611 відсутні посилання на необхідність проведення будь яких процедур надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не встановлена необхідність отримання погоджень або укладення додаткових угод, суд дійшов висновку, що нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених п. 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди, цією постановою не вимагається.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду в справі №910/13397/20 від 26.08.2021 року.

До матеріалів справи долучена копія наказу Фонду Державного майна України №674 від 26.10.2020 року, відповідно до якого на виконання, в тому числі й постанови Кабінету Міністрів України №611, встановлено, що на період дії карантину, введеного Кабінетом Міністрів України, нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 року, здійснюється у розмірі 50 % суми нарахованої орендної плати державному підприємству Український авіаційний метеорологічний центр за договором №1766 від 01.02.2016 року, починаючи з дати встановлення карантину.

Як вбачається з матеріалів справи, третьою особою був направлений на адресу відповідача лист щодо нарахування орендної плати на період дії карантину №50-02.02-4059 від 25.09.2020 року, з якого вбачається, що згідно з договором №1766 від 01.02.2016 року, нарахування орендної плати за користуванням нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50% від суми нарахованої орендної плати.

Також, 03 березня 2021 року третьою особою був направлений на адресу відповідача лист, до якого був долучений лист Фонду державного майна України щодо звільнення орендарів від орендної плати №10-16-16181 від 13.08.2020 року, відповідно до якого, рішення про застосування передбачених постановою Кабінету Міністрів України №611 звільнень і знижок рекомендується приймати шляхом видання керівником регіонального відділення наказу або розпорядження. Разом з цим, внесення зміни до договору оренди постановою не вимагається.

Після цього, відповідач направив на адресу позивача листи №07-194 від 19.03.2021 року та 07/260 від 19.04.23021 року, в яких просив позивача провести коригування розрахунків, з урахуванням знижки у розмірі 50%, зокрема, за договором оренди №1766 від 01.02.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, у період з жовтня 2021 року до грудня 2021 року нарахування орендної плати, згідно з договором №1766 від 01.02.2016 року, підлягало у розмірі 50 % від суми нарахованої орендної плати. Відтак, борг відповідача перед позивачем по сплаті орендної плати в сумі 15 529,48 грн. відсутній, що підтверджується платіжними інструкціями №3430 від 23.11.2021 року, на суму 5 385,57 грн., №3497 від 14.12.2021 року, на суму 5 071,97 грн., та №3575 від 14.01.2022 року, на суму 5 071,97 грн., копії яких долучені до матеріалів справи.

Так, вимога позивача про стягнення з відповідача 15 529,48 грн. основного боргу є безпідставною, необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Крім стягнення основного боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача 6 703,08 грн. пені.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, пеня це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання у відсотках від суми визначеною обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 3.7. договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та позивачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідно до умов договору, відповідач був зобов`язаний оплатити орендну плату не пізніше 15 числа місяця, відповідно до пропорцій розподілу, тому орендна плата за жовтень 2021 року, в сумі 10 771,13 грн., повинна була бути сплачена відповідачем, - до 15.11.2021 року;

- за листопад 2021 року, в сумі 10 143,93 грн., - до 15.12.2021 року;

- за грудень 2021 року, в сумі 10 143,93 грн., - до 15.01.2022 року.

Як встановлено судом, відповідач орендну плату за жовтень 2021 року сплатив 23 листопада 2021 року, в сумі 5 385,57 грн.;

- за листопад 2021 року, в сумі 5 071,97 грн., - 14 грудня 2021 року;

- за грудень 2021 року, в сумі 5 071,97 грн., - 14 січня 2022 року.

Так, розмір пені за прострочення сплати відповідачем орендної плати за жовтень 2021 року, враховуючи період заборгованості з 16.11.2021 року до 22.11.2021 року, суму боргу в розмірі 5 385,57 грн., облікову ставку Національного банку України, що становила 8,50%, складає 17,56 грн. (за розрахунком суду), які підлягають стягненню.

Крім стягнення пені, позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 533,89 грн. та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 4 344,91 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору.

Три проценти річних за прострочення сплати відповідачем орендної плати за жовтень 2021 року, враховуючи період заборгованості з 16.11.2021 року до 22.11.2021 року, що складає 7 днів, від суми 5 385,57 грн., становлять 3,10 грн. (за розрахунком суду), які підлягають стягненню.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж повинен бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому повинен бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо оплату заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без враховування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням цього місяця.

Судом встановлено, що період з 16.11.2021 року до 22.11.2021 року, від суми заборгованості 5 385,57 грн., становить менше місяця, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 4 344,91 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. ч. 1, 4 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 1 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 193, ч. 1 ст. 216, ч. ч. 1, 2 ст. 218, ч. 1 ст. 230, ч. 6 ст. 231, ч. ч. 1, 6 ст. 283, ч. ч. 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України, ст. 253, ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530, ч. ч. 1, 3 ст. 549, ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612, ч. 2 ст. 625, ч. ч. 1, 3, 5 ст. 626, ст. 629, ч. 1 ст. 759, ч. ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14-15, ст. 18, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ст. 86, ч. ч. 2, 3 ст. 120, ч. 1 ст. 123, ч. 9 ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ст. 236, ст. 237, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовільнити частково позов державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль до державного підприємства Український авіаційний метеорологічний центр про стягнення заборгованості в сумі 27 111,36 грн.

Стягнути з державного підприємства Український авіаційний метеорологічний центр (08324, Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Бориспіль-7, Аеропорт, ідентифікаційний код 23568810) на користь державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (08324, Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Бориспіль-7, ідентифікаційний код 20572069) 17,56 грн. (сімнадцять грн. 56 коп.) пені; 3,10 грн. (три грн. 10 коп.) трьох процентів річних; 2 046,00 грн. (дві тисячі сорок шість грн. 00 коп.) витрат на сплату судового збору.

Відмовити в іншій частині позову.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 21.06.2023 року.

Суддя С. Грабець