ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2023 р. Справа №921/12/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Желік М.Б.

суддів Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 28.04.2023 (вх.ЗАГС №01-05/1410/23 від 02.05.2023)

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.04.2023 (повний текст складено 13.04.2023, суддя А.М. Сидорук)

у справі №921/12/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна Марка», 46025, м. Тернопіль, вул. С.Крушельницької, буд.18, офіс 908/2

до відповідача: Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод», 47343, с. Зарубинці Збаразький район Тернопільської області

про стягнення 112 901 310,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 13.04.2023 у справі №921/12/23 відмовлено ОСОБА_1 у вступі у справу №921/12/23 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. Позовну заяву про визнання удаваним договору поворотної фінансової допомоги №31/07-18 від 31.07.2018 з матеріалами повернуто заявнику.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.04.2023 у справі №921/12/23 про повернення позовної заяви та відмови у вступі у справу ОСОБА_1 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору та ухвалити нове рішення, яким прийняти позовну заяву до розгляду та залучити до участі у справі, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2023 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 відкрито апеляційне провадження, поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Тернопільської області від 13.04.2023 у справі №921/12/23, відкрито апеляційне провадження, встановлено учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 05.06.2023, призначено справу №921/12/23 до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

26.05.2023 на адресу суду надійшов відзив ТзОВ «Західна марка» на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити оскаржену хвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, з огляду на наступне.

У провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна Марка» до Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод» про стягнення 112 901 310,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем договору №31/07-18 від 31.07.2018 про надання поворотної фінансової допомоги, предметом якого є надання кредитором позичальнику фінансової допомоги шляхом передачі позичальнику на визначений строк тимчасово вільних грошових коштів кредитора без нарахування та отримання процентів або надання інших видів компенсації як плати за користування такими грошовими коштами, яка є обов`язковою до повернення, а також зобов`язання позичальника повернути кредитору суму допомоги не пізніше дати, визначеної договором.

Позивач вказує, що на виконання умов договору надав відповідачу допомогу в розмірі 56 772 746,00 грн, проте відповідач повернув позивачу тільки 4 128 685,00 грн, відтак сума заборгованості складає 52 644 061,00 грн. Окрім того, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 19 846 810,83 грн інфляційних втрат, 5 157 967,29 грн пені та 35 252 471,43 грн процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 23.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/12/23 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 21.03.2023 підготовче засідання у справі №921/12/23 відкладено на 11.04.2023.

10.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у справі №921/12/23.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати удаваним договір про надання поворотної фінансової допомоги №31/07-18 від 31.07.2018 та відмовити в задоволенні позовних вимог ТзОВ «Західна марка» до ДП «Зарубинський спиртовий завод» повністю, вказуючи, що як учасник ТзОВ «Західна марка» з часткою 50% власності статутного капіталу Товариства, він має обґрунтовані підстави вважати, що директор Товариства у разі задоволення позовних вимог у справі №921/12/23, зловживаючи службовим становищем та перевищуючи повноваження, виведе кошти з рахунків ТзОВ «Західна марка» з метою їх привласнення.

В оскарженій ухвалі про відмову у вступі у справу як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, та повернення позовної заяви про визнання удаваним договору поворотної фінансової допомоги №31/07-18 від 31.07.2018 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявлений фізичною особою ОСОБА_1 позов не є взаємопов`язаним з первісним позовом, оскільки вимоги за цим позовом виникли з інших правовідносин, які врегульовані нормами права з питань корпоративних правовідносин, а тому це унеможливлює його спільний розгляд з первісним позовом.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є учасником Товариства з обмеженою діяльністю «Західна марка» з часткою 50% власності статутного капіталу товариства. Відповідно до положень п.12.4.4. статуту ТзОВ «Західна марка» прийняття рішень щодо відчуження земельних ділянок, об`єктів нерухомості та їх частин, транспортних засобів та інших матеріальних цінностей, віднесених до основних фондів, а також цінних паперів та корпоративних прав, належних товариству, а також попереднє погодження договорів/правочинів, укладених на суму, що перевищує 50 000,00 грн., він повинен попередньо погодити з учасниками, котрі в сукупності володіють більше як 50% статутного капіталу.

Апелянт наводить положення ст.50 ГПК України, ст.ст. 202, 203, 235, 638, 1046 та 1011 ЦК України та вказує, що за умови доведення удаваності договору позики суд зобов`язаний застосувати правила, які регулюють угоду купівлі-продажу при вирішенні спору щодо стягнення заборгованості за таким договором. Отже, як вбачається з листів за вх.№17 від 28.08.2018, №29 від 28.12.2018 та №22 від 01.10.2018, копії яких представником ТзОВ «Західна марка» було надіслано позивачеві у справі №921/778/19, фактично між ТзОВ «Західна марка» як комісіонером та ДП «Зарубинський спиртовий завод» як комітентом було укладено договір комісії б/н від 26.04.2017. У платіжних дорученнях ТзОВ «Західна марка» вказує на призначення платежу «оплата за етанол зг.дог. комісії №б/н від 26.04.2017». За договором позики, позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти. Як вбачається з платіжних доручень та листів, ТзОВ «Західна марка» передало відповідачу кошти за відносини комісії, а не керуючись договірними відносинами позики.

Апелянт стверджує, що в подальшому, змінюючи призначення платежу, ТзОВ «Західна марка», усвідомлюючи, що між сторонами існують відносини комісії, уклавши удаваний правочин позики, намагається формалізувати рух грошових коштів під взаємовідносини позики. Договір комісії б/н від 26.04.2017 є дією двох осіб, спрямованою на набуття зовсім інших цивільних прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені договором позики. Він насправді містив елементи договору купівлі-продажу і не передбачав прав і обов`язків, які були б характерними для договору позики. Тобто, вчинений так званий договір №31/07-08 про надання поворотної фінансової допомоги насправді є удаваним правочином.

Також апелянт вказує, що він як учасник товариства подав заяву в поліцію про вчинення кримінального правопорушення директором ТзОВ «Західна марка», оскільки він уклав такий договір без згоди учасника товариства ОСОБА_1 , чим перевищив повноваження, зловживав своїм службовим становищем, а метою таких неправомірних дій директора було отримання неправомірної вигоди.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 зазначає, що у нього є обґрунтовані підстави вважати, що коли ТзОВ «Західна марка» отримає кошти від ДП «Зарубинський спиртовий завод», то є висока ймовірність того, що директор товариства, знову зловживаючи своїм службовим становищем та перевищуючи повноваження, ці кошти виведе з рахунків ТзОВ «Західна марка» з метою їх привласнення. Відтак апелянт просить скасувати ухвалу про повернення позовної заяви та ухвалити нове рішення, яким прийняти позовну заяву до розгляду та залучити ОСОБА_1 до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «Західна марка» повідомляє, що позивач повністю не згоден зі скаргою ОСОБА_1 , а оскаржена ухвала повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Позивач зазначає, що апелянт помилково покликається на ст.50 ГПК України, яка регулює вступ у справу третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, адже просить суд залучити його до участі у справі як третю особу з самостійними вимогами щодо предмета спору.

Позивач не погоджується з твердженням апелянта про те, що ТзОВ «Західна марка» не надавало фінансової допомоги відповідачу, а здійснювало оплати за договором комісії, оскільки факт зарахування платежів як фінансової допомоги за договором №31/07-18 від 31.07.2018 підтверджується рішенням Господарського суду Тернопільської області від 02.10.2020 у справі №921/778/19, у якій апелянт не заперечував отримання відповідачем грошових коштів саме по договору №31/07-18.

Покликаючись на правовий висновок, викладений у п.5.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №916/3245/17, позивач зазначає, що вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем і відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, водночас, може бути заявлена в самостійному позові. Виходячи зі змісту позовної заяви, позов апелянта як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, щодо визнання договору №31/07-18 від 31.07.2018 про надання фінансової поворотної допомоги удаваним обґрунтовано порушенням корпоративних прав фізичної особи, тобто спір виник не із зобов`язальних, а з корпоративних правовідносин, учасниками яких є позивач та фізична особа, і щодо різних предметів спору: за первісним позовом щодо заборгованості за договором, а за позовом третьої особи із самостійними вимогами щодо удаваності самого договору. Матеріали справи та позов апелянта свідчать про відсутність самостійної вимоги ОСОБА_1 саме щодо предмета спору за первісним позовом.

Враховуючи те, що апелянт у справі №921/12/23 подав позовну заяву як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання договору удаваним та зустрічний позов про визнання цього ж договору нікчемним, і при цьому, аргументування вимоги є майже однаковими за цими позовними заявами такі дії апелянта є зловживанням процесуальними правами і направлені на затягування розгляду справи, тому позивач просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до ч.1, ч.5 ст.49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін; до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

За приписами ст.180 ГПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам ст. 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Необхідною умовою набуття статусу третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, є дотримання таких критеріїв як: 1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмету спору); 2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам); 3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження). Дотримання цих критеріїв необхідно оцінювати та з`ясовувати під час прийняття рішення щодо вступу в справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.03.2023 у справі №904/2105/22).

В пунктах 5.16-5.18, 5.24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №916/542/18, на яку покликається позивач у відзиві на апеляційну скаргу, викладено такі правові висновки:

«Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України обов`язково має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 49 ГПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Передбачене статтею 49 ГПК України право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або декількох сторін не є абсолютним. Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства».

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами у справі за первісним позовом виник із зобов`язальних відносин щодо боргу на підставі договору поворотної фінансової допомоги №31/07-18 від 31.07.2018, тобто щодо виконання договірних зобов`язань, і не стосується прав і обов`язків ОСОБА_1 як учасника Товариства, заявник не є стороною договору поворотної фінансової допомоги.

Отже, заявлена третьою особою позовна заява з самостійними вимогами безпосередньо не спрямована на предмет спору, який виник між позивачем і відповідачем.

Заявлений фізичною особою ОСОБА_1 позов не є взаємопов`язаним з первісним позовом, оскільки вимоги за цим позовом виникли з інших правовідносин, які врегульовані нормами права з питань корпоративних правовідносин, а тому це унеможливлює його спільний розгляд з первісним позовом.

Враховуючи предмет первісного позову стягнення боргу за договором поворотної фінансової допомоги, та предмет позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору визнання удаваним договору поворотної фінансової допомоги з підстав порушення корпоративних прав учасника товариства, ці позови є різними за своєю правовою природою, виникли з різних правовідносин, отже, їх об`єднання в одне провадження та спільний розгляд є недоцільним.

Відтак колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна заява третьої особи з самостійними вимогами підлягає поверненню заявнику.

Разом з цим, в оскарженій ухвалі суд першої інстанції роз`яснив ОСОБА_1 можливість захистити право, яке він вважає порушеним, шляхом подання окремого позову не в межах провадження у цій справі, а в загальному порядку.

Враховуючи встановлені обставини, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

В порядку положень ст.129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 б/н від 28.04.2023 (вх.ЗАГС №01-05/1410/23 від 02.05.2023) - відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.04.2023 у справі №921/12/23 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.