ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2023 року м. Дніпро Справа № 904/3057/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Мороза В.Ф.

при секретарі судового засідання: Бурчак А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Новікова Р.Г.) від 06.02.2023р. та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2023р. у справі № 904/3057/22

за позовом Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод", смт. Свеса, Ямпільский район, Сумська область

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Дніпро

про стягнення суми боргу в розмірі 5 581 800 грн., 0,1% річних в розмірі 2 746 грн. 55 коп., інфляційної складової в розмірі 830 411 грн. 05 коп., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022р. Приватне акціонерне товариство «Свеський насосний завод» пред`явило у Господарському суді Дніпропетровської області позов до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми боргу в розмірі 5581800грн., 0,1% річних в розмірі 2746грн.55коп., інфляційних втрат в розмірі 830411грн.05коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань з оплати отриманого товару на підставі договору поставки № ПР/НХ-21564/НЮ від 26.10.2021 (з урахуванням додаткової угоди №1 від 09.12.2021 до договору).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023р. у справі № 904/3057/22:

- позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми боргу в розмірі 5 581 800 грн., 0,1% річних в розмірі 2 746 грн. 55 коп., інфляційних втрат в розмірі 830 411 грн. 05 коп. - задоволено частково;

- стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815; місцезнаходження: 03150, м. Київ, вулиця Єжи Ґедройця, буд. 5) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40081237; місцезнаходження: 49038, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 108) на користь Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" (ідентифікаційний код: 05785454; місцезнаходження: 41226, Сумська область, Ямпільський район, смт. Свеса, вул. Заводська, буд. 1) суму боргу в розмірі 5 581 800 грн., 0,1% річних в розмірі 2 722 грн. 07 коп., інфляційні втрати в розмірі 830 411 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 83 767 грн. 83 коп.;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2023р. у справі № 904/3057/22:

- заяву Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" від 08.02.2023 про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/3057/22 - задоволено частково;

- стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815; місцезнаходження: 03150, м. Київ, вулиця Єжи Ґедройця, буд. 5) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40081237; місцезнаходження: 49038, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 108) на користь Приватного акціонерного товариства Свеський насосний завод (ідентифікаційний код: 05785454; місцезнаходження: 41226, Сумська область, Ямпільський район, смт. Свеса, вул. Заводська, буд. 1) витрати на правничу допомогу в розмірі 11 000грн.

Не погодившись з вказаними рішеннями господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду звернулося Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023р. у справі № 904/3057/22 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, а у разі задоволення позовних вимог зменшити розмір нарахованих санкцій до 1 грн.; скасувати додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2023р. у справі № 904/3057/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, а у разі задоволення такої заяви, зменшити розмір таких витрат.

Також, в апеляційній скарзі апелянт просить залучити до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема вказує на настання форс-мажорних обставин у зв`язку із військовою агресією РФ проти України та введенням воєнного стану, що підтверджено листом ТПП України від 28.02.2022р., та згідно з п. 8.1. договору поставки № ПР/НХ-21564/НЮ від 26.10.2021 є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання ним своїх зобов`язань.

Також, апелянт вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не враховано ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи відсутність у справі доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення в його господарській діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій відповідача. Водночас апелянт вважає, що судом не було враховано стратегічне значення відповідача, як підприємства залізничного транспорту, яке здійснює в першу чергу перевезення військових, медичних вантажів та вантажів гуманітарної допомоги та зазнало величезних збитків внаслідок військової агресії.

Крім цього, апелянт не погоджується з висновком суду щодо відсутності підписаної між сторонами угоди про розстрочення сплати боргу, адже чинне законодавство України передбачає укладення господарських договорів шляхом обміну листами, що і було здійснено сторонами та змінено умови оплати за договором.

Вказує апелянт і про не доведення позивачем обгрунтованості, співмірності та необхідності понесення ним витрат на правничу допомогу при розгляді даної справи, на що не звернув уваги господарський суд ухвалюючи додаткове рішення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2023р. поновлено строк подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023р. та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2023р. у справі № 904/3057/22, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 06.06.2023р.

Приватним акціонерним товариством "Свеський насосний завод" подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, у відповідності до якого позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги позивач вказує на те, що відповідачем не подано сертифікату ТПП про настання форс-мажорних обставин, а настання таких обставин не звільняє особу від виконання свого зобов`язання та не є безумовної підставою для звільнення такої особи від відповідальності за невиконання зобов`язання. Не виконано відповідачем і умов п.п. 8.1., 8.2. договору щодо сповіщення про настання форс-мажорних обставин.

Щодо доводів апеляційної скарги про незадоволення клопотання відповідача про зменшення інфляційних втрат та 0,1% річних позивач звертає увагу суду на те, що відповідач у повному обсягу не виконав свого обов`язку щодо оплати заборгованості, а застосовані 0,1% річних та інфляційні втрати не є надмірно великими в порівнянні з сумою основного боргу, тому з врахуванням обставин справи, підстави для зменшення цих сум в суду були відсутні.

Також відсутні були в суду першої інстанції підстави для зменшення заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу, розмір яких є доведеним та цілком співмірним з розміром позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу та під час судового засідання представник позивача також просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, понесені ним в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3 000,00грн.

У судовому засіданні по справі ухвалою від 06.06.2023 оголошено перерву до 27.06.2023р.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу відповідача безпідставною.

У судовому засіданні 27.06.2023р. апеляційним судом відмовлено у задоволенні клопотання апелянта про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора, про що постановлено усну ухвалу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено місцевим господарським судом та не оспорюється сторонами, між Приватним акціонерним товариством «Свеський насосний завод» (далі - постачальник) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу "Служба організації та проведення закупівель" Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - покупець) був укладений договір поставки № ПР/НХ-21564/НЮ від 26.10.2021 (далі - договір від 26.10.2021).

Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 договору від 26.10.2021 предметом договору є поставка постачальником покупцю запасних частин до вантажних вагонів (далі - товар) згідно зі специфікацією № 1 (додаток №1). Рік виготовлення - 2021. Найменування, кількість товару зазначені у специфікації №1 (додаток №1). Виробник товару - Приватне акціонерне товариство «Свеський насосний завод».

Пунктом 4.1 договору від 26.10.2021 встановлено, що товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 25 робочих днів від дня відправлення покупцем письмової рознарядки (підтвердженням відправлення постачальнику є касовий чек та опис поштового відділення) та у відсканованому вигляді з обов`язковим накладенням ЕЦП керівника підрозділу, відповідального за укладання договору, на електронну адресу постачальника з електронної адреси покупця А. Дати відправлення засобами поштового зв`язку та електронною поштою повинні співпадати.

В пунктах 4.3, 4.5, 4.6, 4.10 договору від 26.10.2021 визначено, що поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору на підставі наданої письмової рознарядки покупця, що є дозволом на поставку та підтвердженням готовності покупця прийняти товар.

Товар поставляється на склад покупця (за адресою, визначеною в пункті 4.6 договору) у ІІІ - IV кварталі 2021року на умовах DDP згідно з Інкотермс 2010року. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару. Сторони дійшли згоди, що зазначені у цьому розділі електронні адреси є чинними і офіційними електронними адресами сторін.

Відповідно до пункту 5.2 договору від 26.10.2021. загальна сума договору складає 5 639 130грн. (з ПДВ).

Згідно з пунктами 6.1 - 6.6 договору від 26.10.2021. постачальник передає у власність покупцю товар, а покупець сплачує товар, визначений в кількості та за цінами, які зазначені у специфікації №1 (додаток №1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною, на умовах поставки на склад покупця DDP (Інкотермс у редакції 2010 року). Ціни на товар встановлюються в національній валюті України.

Розрахунок за поставлений товар здійснюється таким чином: 100% перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Покупець здійснює оплату за поставлений товар за фактом постачання товару на підставі підписаних актів приймання-передачі товару на 45-й банківський день з дати реєстрації податкової накладної в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. На підтвердження реєстрації постачальник протягом 3 банківських днів з дати реєстрації податкової накладної в Єдиному державному реєстрі податкових накладних направляє квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному державному реєстрі податкових накладних на електронну адресу покупця, яка вказана в договорі у розділі "Реквізити сторін".

Якщо постачальник не зареєстрував, несвоєчасно зареєстрував або зареєстрував з помилками податкову/і накладну/і, незалежно від причин такої не реєстрації, несвоєчасної реєстрації чи реєстрації податкової/их накладної/их з помилками, строк оплати за отримані покупцем товари починає свій перебіг з дня реєстрації постачальником податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстрації коректної податкової/их накладної/их.

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Усі платіжні документи за договором оформлюються з дотриманням законодавства. Постачальник надсилає покупцеві рахунок протягом 3 (трьох) банківських днів з дня поставки товару. Сторони один раз на місяць складають акти звірок взаєморозрахунків.

В пункті 10.2 договору від 26.10.2021 сторони встановили, що розмір відповідальності покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1% річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Відповідно до пункту 14.1 договору від 26.10.2021 термін дії договору - з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2021.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками, без зауважень та заперечень до його умов.

Згідно з пунктом 1 підписаної сторонами додаткової угоди № 1 від 09.12.2021 до договору сторони узгодили зменшити ціну за одиницю товару та встановили, що загальна сума договору зменшується на 57330грн. (з ПДВ) та становитиме 5581800грн. (з ПДВ). Також сторони погодили викласти в новій редакції пункти 1.1, 1.2, 2.1, 5.2, 6.1 договору від 26.10.2021:

« 1.1 Предметом договору є поставка постачальником покупцю запасних частин до вантажних вагонів (далі - товар) згідно зі специфікацією №2 (додаток №2). Рік виготовлення - 2021.

1.2 Найменування, кількість товару зазначені у специфікації №2 (додаток №2).

2.1 Якість товару, який поставляється, повинна відповідати вимогам НД, які зазначені у специфікації №2 (додаток №2).

5.2 Загальна сума договору складає 5 581 800грн.00коп. з урахуванням ПДВ 20% - 930300грн.00коп.

6.1 Постачальник передає у власність покупцю товар, а покупець сплачує товар, визначений в кількості та за цінами, які зазначені у специфікації №2 (додаток №2), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною, на умовах поставки на склад покупця DDP (Інкотермс у редакції 2010 року).».

Відповідно до пунктів 2-4 додаткової угоди № 1 від 09.12.2021 до даної додаткової угоди додається специфікація № 2 (додаток № 2), яка є невід`ємною частиною договору від 26.10.2021 № ПР/НХ-21564/НЮ.

З моменту підписання даної додаткової угоди № 1 специфікація № 1 (додаток №1) втрачає свою чинність.

Інші умови вищевказаного договору, що не оговорені даною додатковою угодою, залишені без змін і сторони підтвердили за ними свої зобов`язання.

У специфікації № 2 до договору від 26.10.2021 сторони погодили найменування товару (кришка люка піввагона нова, габарит 1ВМ), його характеристики та кількість (525шт.), ціну за одиницю (8860грн. без ПДВ), суму поставки (5581800грн. з ПДВ).

В специфікації № 2 сторони також визначили, що товар постачається на склад покупця на умовах DDP (Інкотермс у редакції 2010 року) у ІІІ - IV кварталі 2021року.

Оплата за поставлений товар здійснюється покупцем по факту постачання товару на підставі підписаних актів приймання-передачі товару на 45-й банківський день з дати реєстрації податкової накладної в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Листом № ИЗЕ/НГ-2-3/1213 від 09.12.2021 відповідач просив позивача здійснити постачання запасних частин до вантажних вагонів на суму 5 581 800грн. з ПДВ згідно з договором від 26.10.2021.

На виконання договору від 26.10.2021 позивач поставив відповідачу товар на суму 5 581 800грн. згідно з підписаними сторонами видатковими накладними № 0000765 від 10.12.2021 на суму 1 116 360грн., № 0000777 від 17.12.2021 на суму 1 116 360грн., № 0000784 від 23.12.2021 на суму 1 116 360грн., № 0000785 від 30.12.2021 на суму 1 116 360грн. та № 0000001 від 04.01.2022 на суму 1 116 360грн.

В матеріалах справи наявні підписані сторонами без зауважень та заперечень акти прийому - передачі товару від 10.12.2021 на суму 1 116 360грн., від 17.12.2021 на суму 1 116 360грн., від 23.12.2021 на суму 1 116 360грн., від 30.12.2021 на суму 1 116 360грн. та від 04.01.2022 на суму 1 116 360грн.

Згідно з матеріалами справи позивач склав та зареєстрував податкові накладні №6 від 10.12.2021, №12 від 17.12.2021, №15 від 23.12.2021, №19 від 30.12.2021, №1 від 04.01.2022 за фактом виконаних поставок.

З огляду на строки оплати, визначені в договорі та специфікації №2 до договору, положення статті 254 Цивільного кодексу України та лист Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/news/all/banki-povinni-pratsyuvati-bez-vihidnih-dniv) відповідач мав сплатити вартість товару в наступні строки: за актом прийому-передачі товару від 10.12.2021 на суму 1 116 360грн. - до 03.03.2022 включно; за актом прийому-передачі товару від 17.12.2021 на суму 1 116 360грн. - до 04.03.2022 включно; за актом прийому-передачі товару від 23.12.2021 на суму 1 116 360грн. - до 04.03.2022 включно; за актом прийому-передачі товару від 30.12.2021 на суму 1 116 360грн. - до 09.03.2022 включно; за актом прийому-передачі товару від 04.01.2022 на суму 1 116 360грн. - до 10.03.2022 включно.

Втім, відповідач своє зобов`язання з оплати поставленого товару не виконав, що і було підставою для звернення позивача з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за договором в загальному розмірі 5 581 800грн. та нарахованих на неї 0,1% річних в розмірі 2 746грн. 55коп. і інфляційних втрат в розмірі 830 411грн. 05коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивача та стягуючи з відповідача борг в розмірі 5 581 800 грн., 0,1% річних в розмірі 2 722 грн. 07 коп., інфляційні втрати в розмірі 830 411 грн. суд першої інстанції виходив з їх законності та обгрунтованості, а також з відсутності підстав для зменшення розміру нарахованих на суму боргу 0,1% річних та інфляційних втрат, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, за змістом статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу вимог статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

За нормою частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, відповідачем не спростовано позовних вимог позивача та не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним своїх договірних зобов`язань, визначених умовами договору поставки від 26.10.2021 № ПР/НХ-21564/НЮ.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в сумі 5 581 800 грн. належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, а отже позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 5 581 800 грн. умотивовано визнані місцевим господарським судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, апеляційний суд погоджується з відповідними висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи відповідача щодо наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання ним своїх зобов`язань та зміну сторонами строку здійснення розрахунків за договором.

Так, пунктами 8.1 - 8.2 договору від 26.10.2021 передбачено, що жодна з сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких умов у разі настання таких обставин: повінь, пожежа, землетрус, катастрофа, карантин встановлений Кабінетом міністрів України або інших, незалежних від сторін обставин, або ембарго, накладених державною владою на експорт або імпорт, якщо вони виникнуть після вступу даного договору в силу, прийняття нормативного акту, який унеможливлює виконання умов договору. Якщо будь-яка з вищевказаних обставин прямо вплине на своєчасність виконання умов, що передбачені даним договором, то вони будуть продовжені на період, рівний за тривалістю цим обставинам. Сторони у п`ятиденний термін повинні сповістити одна одну про початок вказаних обставин, що має бути підтверджено довідкою відповідного уповноваженого органу.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Це означає, що війна є форс-мажором, тобто обставиною непереборної сили, яка звільняє від відповідальності у випадку несвоєчасного виконання зобов`язання, виконання якого настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно якого стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин ( обставин непереборної сили ), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 №44 (5), Торгово-промислова палата України відповідно до ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, лист відповідача № НЗТ-4-3/289 від 14.04.2022, яким він повідомив про настання форс-мажорних обставин, направлений за межами строку, встановленого пунктом 8.2 договору від 26.10.2021. Не подано відповідачем до матеріалів справи і сертифікату ТПП, отриманого в порядку Регламенту за конкретним зобов`язанням.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 визначено, що належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Суд зазначає, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Окрім цього, судом зауважується, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем з огляду на запровадження в державі воєнного стану.

Також, в матеріалах справи відсутня підписана обома сторонами угода про розстрочення сплати суми боргу в розмірі 5 581 800грн. за договором від 26.10.2021, а доводи відповідача про таке розстрочення шляхом обміну листами є безпідставними, адже це суперечить умовам п. 13.2. договору та приписам ч. 2 ст. 639 ЦК України.

До того-ж, відповідачем не надано відповіді на лист позивача № 02-282 від 21.04.2022р., яким запропоновано графік реструктуризації боргу, тобто не акцептовано цю пропозицію, та не здійснювалося погашення заборгованості у відповідності до вказаного листа позивача.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та пункту 10.2 договору від 26.10.2021 позивач нарахував та заявив до стягнення 0,1% річних в розмірі 2 746грн. 55коп. за загальний період з 02.03.2022 по 31.08.2022 та інфляційну складову в розмірі 830 411грн. 05коп. за період березень - липень 2022року.

Суд першої інстанції здійснивши перерахунок зазначених сум та встановив, що він містить помилки, тому позовні вимоги задовольнив частково та стягнув з відповідача на користь позивача 0,1% річних в розмірі 2 722 грн. 07 коп., інфляційні втрати в розмірі 830 411 грн.

Також, місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для зменшення, нарахованих позивачем сум річних та інфляційних втрат до 1 грн.

Так, за змістом ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, судова колегія відзначає, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Проте, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, суд не може за клопотанням відповідача (боржника) зменшити розмір заявлених до стягнення інфляційних втрат.

Щодо ж клопотання відповідача в частині зменшення належних до стягнення 0,1% річних, судова колегія звертає увагу, що в договорі від 26.10.2021 сторони скористались правом, наданим статтею 625 Цивільного кодексу України, та визначили інший розмір процентів - 0,1% річних замість передбачених законом 3% річних.

Тобто сторонами вже зменшений розмір процентів за порушення грошового зобов`язання, а нарахована сума річних - 2 722грн.07коп. не є непропорційно великою у порівнянні з сумою боргу в розмірі 5 581 800грн.

Колегія суддів також вважає обгрунтованим є і додаткове рішення господарському суду, яким з відповідача стягнуто на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 11 000грн., та з цього приводу зазначає наступне.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач повідомляв суд про намір подати розрахунок судових витрат та докази на їх підтвердження протягом строку, встановленого статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.

Представництво інтересів позивача в Господарському суді Дніпропетровської області під час розгляду справи №904/3057/22 здійснювалось адвокатом Дудко І.М. на підставі ордеру серії ВМ №1012153 від 20.09.2022, виданим адвокатським об`єднанням "Аурум Лекс" на підставі договору про надання правової допомоги №01/08/3 від 01.08.2017.

Разом з позовом та заявою про розподіл витрат позивачем було долучено до матеріалів справи копії ордеру серії ВМ №1012153 від 20.09.2022, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія СМ №000622 від 16.09.2019, договору про надання правової допомоги №01/08/3 від 01.08.2017, додаткових угод від 22.06.2018, 20.09.2022 до договору; акту виконаних робіт (наданих послуг) від 07.02.2023; рахунку на оплату №2 від 07.02.2023; платіжної інструкції №125 від 07.02.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, між Адвокатським об`єднанням «Аурум Лекс» (далі адвокатське об`єднання) та Приватним акціонерним товариством "Свеський насосний завод" (далі клієнт) укладений договір про надання правової допомоги №01/08/3 від 01.08.2017 (далі договір від 01.08.2017).

Відповідно до пункту 1.1 договору від 01.08.2017 об`єднання зобов`язується надати послуги з правової допомоги та юридичного супроводу діяльності клієнта, згідно з його завданням (далі - послуги), а клієнт зобов`язується оплатити ці послуги.

Згідно з пунктом 2.1 договору від 01.08.2017 об`єднання надає клієнту наступні види послуг:

- консультування клієнта або вказаних ним осіб з питань чинного законодавства України, а також правозастосовної практики в усній або письмовій формі;

- підготовка юридичних висновків з потрібних клієнту питань, зокрема щодо документів, які направляються клієнтом об`єднанню для юридичного аналізу;

- складання проектів різних документів, зокрема проектів договорів та інших угод, позовних заяв, відзивів, претензій, заяв, скарг, клопотань, інших документів;

- представництво інтересів клієнта у відносинах з третіми особами, зокрема участь від імені клієнта (або спільно з клієнтом) в переговорах, нарадах, зборах та інших зустрічах;

- представництво інтересів клієнта в правоохоронних, податкових, антимонопольних та інших державних органах України;

- представництво інтересів клієнта в судових органах, зокрема підготовка до розгляду і ведення справ в судах загальної юрисдикції, господарських, адміністративних і третейських судах України, до компетенції яких відноситься вирішення спорів, які стосуються інтересів клієнта або зазначених ним осіб;

- надання інших послуг юридичного та консультаційного характеру в інтересах клієнта або вказаних ним осіб відповідно до завдання.

В пункті 4.1 договору від 01.08.2017 вказано, що надання об`єднанням послуг в рамках договору може здійснюватись на підставі: додатків, що укладаються сторонами в рамках даного договору; за письмовим запитом клієнта; усних запитів та доручень клієнта.

Пунктами 4.6, 4.7 договору від 01.08.2017 передбачено, що оплата клієнтом наданих послуг здійснюється на умовах, визначених 5 Розділом даного договору. По закінченню місяця сторони складають двосторонній акт здачі-приймання в двох примірниках, по одному для кожної сторони.

З метою надання правової допомоги за цим договором об`єднання може закріпити за клієнтом одного або декількох адвокатів, а також помічників адвокатів та/або юрисконсультів. Клієнт, підписанням цього договору засвідчує, що він надає згоду на ознайомленнями з матеріалами справ клієнта, а також з іншою інформацією, що буде надаватись клієнтом об`єднанню адвокатам об`єднання, їх помічникам, юрисконсультам об`єднання, а також іншим працівникам об`єднання та третім особам, залученим об`єднанням для надання правової допомоги клієнту за цим договором (за умов, що такі особи можуть бути носіями адвокатської таємниці) з метою надання якісної правової допомоги за цим договором.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договору від 01.08.2017 вартість послуг (винагорода) об`єднання за даним договором узгоджується сторонами в додатках до даного договору. Клієнт сплачує послуги згідно з виставленими об`єднанням рахунками.

Пунктом 8.1 договору від 01.08.2017 (в редакції додаткової угоди від 22.06.2018 до договору) визначено, що даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання зобов`язань.

В додатковій угоді від 20.02.2022 до договору від 01.08.2017 адвокатське об`єднання та товариство домовились, що об`єднання зобов`язується надати клієнту послуги з правничої (правової) допомоги щодо вступу у справу та юридичного супроводу клієнта в господарському суді Дніпропетровської області по справі №904/3057/22 про стягнення суми боргу.

Пунктом 2 додаткової угоди від 20.09.2022 до договору встановлено, що клієнт зобов`язується сплатити об`єднанню гонорар у розмірі, що буде вказаний в акті виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги, в якому буде вказано детальний опис (перелік) наданої правової допомоги із ідентифікацією кожної послуги та її вартість, виходячи із наступних розцінок:

- за участь у судових засіданнях по справі: - у режимі безпосередньої участі в залі суду - від 2000 до 3000грн. за 1 засідання суду; - режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - від 1000 до 2000грн. за 1 засідання суду;

- за опрацювання відзиву відповідача на позовну заяву та підготовку і направлення відповіді на відзив на позовну заяву - від 3000 до 5000грн;

- за опрацювання заперечень відповідача та формування правової позиції для виступу у судових засіданнях, а також за опрацювання інших заяв з процесуальних питань (заяв, клопотань, тощо) - від 1000 та 3000грн.

Згідно з пунктом 3 додаткової угоди від 20.09.2022 до договору протягом 3 (трьох) календарних днів з дати завершення надання правової допомоги та підписання акту виконаних робіт, об`єднання надає або надсилає клієнтові факсимільним або електронним зв`язком, поштою або іншим способом, виставляє рахунок для оплати його клієнтом, а клієнт зобов`язується в повному обсязі оплатити надану правову допомогу об`єднання, відповідно до виставлених об`єднанням рахунків, не пізніше 2 (двох) банківських днів з дати їх отримання клієнтом.

В підписаному Адвокатським об`єднанням "Аурум Лекс" та Приватним акціонерним товариством "Свеський насосний завод" акті виконаних робіт (наданих послуг) від 07.02.2023 до договору №01/08/3 від 01.08.2017 зазначено, що адвокатським об`єднанням були надані послуги:

- участь в судових засіданнях 18.10.2022, 02.11.2022, 22.11.2022, 06.12.2022, 19.12.2022, 24.01.2023 та 06.02.2023 - 7000грн.;

- опрацювання відзиву відповідача на позовну заяву (аналіз наданих матеріалів та доказів, судової практики щодо застосування форс-мажору), а також підготовка, оформлення і направлення відповіді на відзив - 3000грн.;

- опрацювання заперечення відповідача та клопотання про залучення третьої особи (аналіз наданих матеріалів та доказів, судової практики щодо залучення третьої особи) та формування правової позиції для виступу в засіданнях - 1000грн.;

- опрацювання клопотання відповідача про зменшення нарахованих штрафних санкцій (аналіз наданих матеріалів та доказів, судової практики щодо зменшення штрафних санкцій), підготовка, оформлення і направлення заперечення проти клопотання про зменшення санкцій - 1000грн.

Згідно з актом виконаних робіт (наданих послуг) від 07.02.2023 до договору від 01.08.2017 загальна вартість наданих послуг складає 12000грн.

Відповідно до платіжної інструкції №125 від 07.02.2023 Приватне акціонерне товариство "Свеський насосний завод" перерахувало на користь адвокатського об`єднання "Аурум Лекс" грошові кошти у сумі 12000грн. У призначенні платежу вказано, що оплата здійснюється згідно договору правової допомоги №01/08/3 від 01.08.2017 та рахунку№2 від 07.02.2023.

Позивачем було заявлено про покладення на відповідача суми витрат з оплати правничої допомоги в розмірі 12000грн.

В судовому засіданні від 20.02.2023 представник відповідача заявив про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1грн. з огляду на фінансовий підприємства.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (частини перша, друга статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України так і у частинах п`ятій-сьомій статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, Верховний Суд дійшов висновків, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме - пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 вказано, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, враховуючи незначну кількість виготовлених під час розгляду справи представником позивача документів та їх зміст, відсутність складних розрахунків, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку не присуджувати позивачу всі його заявлені до стягнення витрати на професійну правову допомогу, а стягнути з відповідача витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 11000грн., обгрунтованість та співмірніість, яких не спростована відповідачем.

З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржувані рішення та додаткове рішення такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023р. та додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2023р. у справі № 904/3057/22 відсутні.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 144 335,99 грн. слід покласти на апелянта.

Також, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу та під час судового засідання просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, понесені ним в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3 000,00грн.

На підтвердження надання відповідних послуг представником позивача подано до апеляційного суду копії ордеру серії ВМ № 1034814 від 24.04.2023, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія СМ № 000622 від 16.09.2019, договору про надання правової допомоги №01/08/3 від 01.08.2017, додаткової угоди до нього від 24.04.2023, акту виконаних робіт (наданих послуг) від 28.04.2023р.

Враховуючи результат розгляду апеляційної скарги, а також приписи вищенаведених норм процесуального права, правові висновки Верховного Суду щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу та критерії реальності адвокатських витрат і розумність їхнього розміру, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заявлені відповідачем витрати на правову допомогу у сумі 3 000,00грн., понесення яких під час розгляду справи в апеляційному суді підтверджується поданими позивачем до відзиву доказами, які і підлягають присудженню до стягнення з відповідача.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023р. та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2023р. у справі № 904/3057/22 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023р. та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2023р. у справі № 904/3057/22 - залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" судові витрати за надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у сумі 3 000,00грн.

Видачу наказу, на виконання даної постанови, згідно зі ст. 327 ГПК України доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 30.06.2023 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз