УХВАЛА

27 червня 2023 року

м. Київ

cправа № 922/2156/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Legion"

на постанову Східного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Тарасова І.В., Білоусова Я.О., Пуль О.А.

від 27.04.2023

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Legio"

про стягнення 225 000 грн

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Legio" про стягнення 225000 грн, з яких: 162 000 грн пені та 63000 грн штрафу за неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо здійснення поставки продукції за договором поставки від 20.10.2020 №53-122-01-20-10085.

Позов обґрунтовано невиконанням відповідачем зобов`язання за Договором поставки від 20.10.2020 №53-122-01-20-10085 в частині поставки товару у встановлений строк (до 15.11.20) та встановлення пунктом 9.1. Договору відповідальності у вигляді пені у розмірі 0,1% вартості суми непоставленої продукції за кожен день прострочення та штрафу у розмірі 7% вказаної вартості за прострочення поставки продукції понад тридцять діб.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.01.2023 у справі № 922/2156/22: позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Legio" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" 63000 грн штрафу, 40500 грн пені, 1552,50 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

В обґрунтування рішення суд послався на те, що оскільки позивачем доведено факт нездійснення відповідачем поставки товару у встановлений Договором строк -по 16.11.20 включно, а прострочення вказаного зобов`язання тривало більше ніж 30 діб, наявні правові підстави для застосування передбачених п. 9.1. Договору штрафу та пені, проте, позивачем помилково включено до періоду нарахування пені період часу після дати закінчення 31.12.20 строку договору, а саме з 01.01.2021 по 15.05.2021, оскільки здійснення поставки товару після вказаної дати буде виходити за межі дії Договору, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний сплатити разом зі штрафом пеню за період прострочення з 17.11.2020 по 31.12.2020 в розмірі 40500 грн, а решта сума пені -121500 грн. нарахована безпідставно.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.04.2023: апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція", задоволено; Рішення господарського суду Харківської області від 16.01.23 у справі № 922/2156/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 1215000 грн. пені, нарахованої за період прострочення з 01.01.2021 по 15.05.2021, скасовано та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, в іншій частині рішення залишено без змін, змінено розподіл витрат зі сплати судового збору, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції: "Позов задовольнити в повному обсязі. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Legio" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" 63000 грн. штрафу, 162000 грн. пені, 3375 грн. судового збору за подання позовної заяви."

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення господарського суду Харківської області від 16.01.2023 у справі № 922/2156/22 зазначив, що місцевий господарський суд внаслідок неправильного застосування положень статей 526, 599, 631 Цивільного кодексу України, статей 180, 232 Господарського кодексу України дійшов неправильного висновку про відмову в позові в частині стягнення пені, нарахованої поза межами строку дії Договору, а саме за період прострочення з 01.01.2021 по 15.05.2021 в сумі 121500 грн.

15 травня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Legion" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.04.2023 у справі №922/2156/22.

Перевіривши касаційну скаргу, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року у сумі 2481 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення 225 000 грн. Відтак справа №922/2156/22 у розумінні приписів статті 12 ГПК України є малозначною.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України підстав (постанова від 21.05.2021 у справі №905/1623/20).

При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України покладається на скаржника.

Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбаченого підпунктом "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Відповідач зазначає, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Зокрема, Відповідач зазначає, що суд апеляційної інстанції неправомірно застосував практику Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Доводи, які викладені в касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятим судовим рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Розглянувши доводи, зазначені у касаційній скарзі щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, Суд дійшов висновку про відсутність обставин, що підпадають під дію підпункту "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, за яких Суд міг би визнати справу №922/2156/22 такою, судові рішення у якій можуть бути переглянуті в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, з огляду на засади (принципи) господарського судочинства, зокрема, змагальності та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі №922/2156/22 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Legion" на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №922/2156/22 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Legion" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.04.2023.

2. Надіслати копії ухвали учасникам справи.

3. Надіслати Відповідачу касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді С. Бакуліна

О. Кібенко