ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023 Справа № 917/1612/22

Суддя Господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., при секретарі судового засіданні Кобець Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №917/1612/22

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євровибухпром", майдан Згоди, 6, оф. 8, м. Житомир, 10001;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діорит", вул. Конституції, буд. 32/33, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800;

про стягнення 3 342 663,5грн,

За участю представників:

від позивача - Черниш М.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 001241 від 15.06.2021 (в режимі відеоконференції)

від відповідача - Лавдир В.В. (директор), наказ № 54 від 16.07.2014; Чеверда І.А., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3179 від 05.11.2019, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВІ № 1117545 від 06.02.2023,

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України та повідомлено, що повний текст рішення буде виготовлено протягом 10 днів з дня проголошення вступної і резолютивної частин рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Євровибухпром" (далі - ТОВ "Євровибухпром", позивач) з позовною заявою (вх. № 1739/22 від 12.12.2022) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діорит" (далі - ТОВ "Діорит", відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 3 342 663,5грн, з яких 2 074 836,00грн - основний борг, 694 853,57грн - пеня, 58 414,60грн - 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов"язання, 514 559,33грн - інфляційні нарахування.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов"язань в частині проведення своєчасної та повної оплати виконаних позивачем робіт.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2022 позовну заяву передано на розгляд судді Ореховській О.О.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.12.2022 позовну заяву ТОВ "Євровибухпром" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/1612/22, справу постановлено розглядати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 17.01.2023, встановлено сторонам строки подання заяв по суті спору, а саме: встановлено відповідачу строк на подання 1) відзиву на позову - протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов, 2) заперечень на відповідь на відзив - 5 днів з дати отримання відповіді на відзив, встановлено позивачу строк на подання відповіді на відзив - 10 днів з дати отримання відзиву.

13.01.2023 від позивача надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (вх. № 423).

17.01.2023 у підготовчому засіданні було оголошено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та перерву у підготовчому засіданні до 16.02.2023.

13.02.2023 від позивача надійшло клопотання (вх. № 1885) про залучення до матеріалів справи копію акту здачі-приймання наданих адвокатських послуг від 08.02.2023.

У підготовчому засіданні 16.02.2023 судом постановлено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 28.03.2023.

16.02.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 2089), в якому відповідач позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, за мотивами викладеними у відзиві.

Суд встановив, що відповідач пропустив визначений судом строк на подання відзиву на позов, клопотання про поновлення процесуального строку відповідач не заявив, а тому відзив на позовну заяву за вх. № 2089 від 16.02.2023 суд залишив без розгляду (див. ухвалу суду 28.03.2023)

06.03.2023 до господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 2822), в якій позивач надав письмові пояснення щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення. Суд встановив, що відповідь на відзив подана позивачем в межах визначеного судом строку та прийнята судом.

27.03.2023 від відповідача на електронну адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 3830)(засобами поштового з`язку заперечення надійшли до суду 06.04.2023 за вх. № 4342) . Суд встановив, що оскільки відповідь на відзив була отримана відповідачем 10.03.2023 ( згідно даних офіційного сайту Укрпошти), відповідач пропустив встановлений судом строк (5 днів з дати отримання відповіді на відзив) на подання заперечень на відповідь на відзив. На підставі ст.118 Господарського процесуального кодексу України заперечення на відповідь на відзив судом залишено без розгляду (див. ухвалу суду 28.03.2023).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 28.03.2023 закрито підготовче провадження у справі № 917/1612/22, справу призначено до судового розгляду по суті на 02.05.2023.

В судовому засіданні 02.05.2023 судом постановлено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 08.06.2023.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає. У відповіді на відзив позивач зокрема, посилається на наступне.

Посилання ТОВ «Діорит» на те, що відповідач добросовісно оплачував виконанні роботи, що підтверджується актом звірення взаємних розрахунків за період 01.05.2020-14.02.2023року між ТОВ «Діорит» та ТОВ «Євровибухпром» безпідставне, оскільки фактично Відповідач надає суду рух взаєморозрахунків між контрагентами по двум різним зобов`язанням не розділяючи їх за окремим обліком. Відтак Відповідач надає суду в тому числі рух коштів по договору на виконання вибухових робіт №21-05/20 від 21.05.2020р. і тому надає суду інформацію та докази не пов`язані безпосередньо з даним предметом позову.

Відповідач в своєму відзиві формально посилається на п.1.4., п.4.1.договору №23-09/20 від 23.09.2023року, тим самими намагається безпідставно і необґрунтовано звинуватити ТОВ «Євровибухпром» в порушенні умов договору, які на думку Відповідача пов`язані і відповідно спричинили неможливість виконання зобов`язань ТОВ «Діоріт" частині своєчасного проведення розрахунків.

Також Відповідач, формально посилаючись в своєму відзиві на п.2.2.-п.2.6. договору №23-09/20 від 23.09.2023року, намагається безпідставно і необгрунтовано звинуватити ТОВ «Євровибухпром» в порушенні умов договору, в частині оформлення документів, передбачених п.2.2.-п.2.6. договору. Разом з цим доводи Відповідача в цій частині заперечень також не відповідають дійсності.

Як зазначає позивач, безпідставним та необгрунтованим є посилання Відповідача у своєму відзиві на правомірність односторонньої відмови від виконання свого зобов`язання оплатити роботи за договором №23-09/20 від 23.09.2020року з об`єктивних причин через дію непереборної сили.

Відповідач стверджує про існування причинно-наслідкового зв`язку між не оплатою робіт з початком військової агресії російської федерації проти України та ведення в Україні воєнного стану з 24.02.2022року, який триває і дотепер. Вказане заперечується позивачем, оскільки обов`язок щодо оплати виконаних робіт по договору №23-09/20 23.09.2020року у Відповідача виник до виникнення обставин непереборної сили і на момент настання 24.02.2022року обставин непереборної сили Відповідач знав і усвідомлював, що має невиконане, саме прострочене грошове зобов`язання.

Позивачем у відповіді на відзив спростовується посилання відповідача на існування підстав для зменшення штрафних санкцій з огляду надмірно високу суму нарахованих штрафних санкцій в порівнянні із збитками кредитора, зокрема посилаючись на те, що внаслідок невиконання відповідачем свої договірних зобов"язань позивачем понесені прямі збитки у вигляді коштів які сплачені банківській установі за використання позикових коштів.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись зокрема на те, що наявні підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язання за Договором виконання буровибухових робіт №23-09/20 від 23.09.2020 та відповідальності за прострочення виконання зобов`язання через дію непереборної сили, тобто надзвичайної і невідворотної обставини, яка має прямий причинно-наслідковий зв`язок з початком військової агресії російської федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022, який триває і дотепер.

Разом з цим представник відповідача просить суд у разі задоволення позовних вимог позивача врахувати поважність причин невиконання відповідачем зобов"язань за Договором, а також врахувати невідповідність розмір штрафних санкцій наслідкам порушення, відсутність збитків завданих позивачеві внаслідок невиконання відповідачем зобов"язання і зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню, на 10% від заявленої позивачем суми.

Крім цього, представник відповідача просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, оскільки, на його думку, заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу адвоката є необґрунтованим та надмірним у співвідношенні до об"єму наданої допомоги, складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Згідно до ч.2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення прийняте, складене та підписане у нарадчій кімнаті.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.09.2020 між ТОВ "Євровибухпром" (позивач, за умовами договору - Виконавець) та ТОВ "Діорит" (відповідач, за умовами договору - Замовник) уклали Договір №23-09/20 виконання буровибухових робіт (далі - Договір) (а.с. 6-12 т. 1), згідно п. 1.1. якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе на умовах генерального підряду виконання буровибухових робіт по подрібненню гірничої маси методом свердловинних зарядів без подрібнення негабариту. Місце проведення робіт: Полтавська обл., м. Горішні Плавні (Шматківський кар`єр).

Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, зокрема, наступне:

(п. 3.1. Договору) Вартість робіт договірна і узгоджується протоколом погодження договірної ціни;

( 4.1. Договору) Роботи виконуються в об`ємі, необхідному Замовнику, з урахуванням п.1.3 цього договору та обсягів визначених графіком проведення робіт. Перед початком виконання бурових робіт складається акт прийомки блоку до буріння, який підписується уповноваженими представниками обох сторін.

(п. 4.2. Договору) Фактичний обсяг виконаних робіт у щільному тілі визначається згідно тахеометричної зйомки, яка проводиться представниками (маркшейдерами) обох сторін та підтверджуються актами виконаних робіт, підписаними представниками Замовника і Виконавця.

(п. 4.3. Договору) Всі роботи, не обумовлені цим договором та які вимагають застосування буровибухових робіт, а також всі підготовчі роботи, а саме: нарізка нових горизонтів, пониження підошви, вирівнювання і погашення забоїв, ліквідація нависів і заколів та всі інші роботи, які виникають в процесі виробництва, виконуються Виконавцем згідно технічного завдання Замовника по Додатковій угоді, на яку поширюються умови даного договору, а вартість обумовлюється окремим протоколом погодження договірної ціни.

(п. 5.1. Договору) Роботи виконуються в обсязі, необхідному замовнику, при умові:

- Замовник перед проведенням робіт проводить попередню оплату Виконавцю у розмірі 60 % запланованого об`єму гірничої маси в блоці, що підлягає підриванню, за два робочих дні до дати початку проведення бурових робіт обумовлених у погодженому графіку проведення робіт (п. 5.1.1. Договору);

- За фактичний вихід гірничої маси, остаточний розрахунок проводиться протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт (п. 5.1.2. Договору).

(п. 5.2. Договору) За прострочення в оплаті Замовник сплачує Виконавцю пеню за кожний день прострочки, що відповідає рівню подвійної облікової ставки Національного банку України, котра діє в період, за який сплачується пеня.

(п. 5.4. Договору) Сторони себе не зв`язують шестимісячним строком позовної давності, і Виконавець штрафні санкції нараховує за весь період прострочення виконання Замовником грошових зобов`язань. Керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України, Сторони погодили збільшити до 3 (трьох) років тривалість позовної давності до вимог, що випливають з цього Договору, у тому числі про стягнення вартості Робіт, неустойки (штрафу, пені). Керуючись ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, Сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через 3 (три) роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

(п. 10.3. Договору) Термін дії Договору установлюється з моменту підписання по 31.12.2021. Договір лишається чинним на тих же умовах на наступний календарний рік, якщо жодна із сторін за місяць не повідомить письмово іншу сторону про намір припинити його дію.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Матеріали справи містять підписані сторонами Протоколи погодження договірної ціни на проведення буровибухових робіт у ТОВ "Діоріт", згідно яких узгоджена сторонами ціна буровибухових робіт свердловинними зарядами без подрібненням негабариту становить: 44,88 грн. в т.ч. ПДВ за 1 м3 гірничої маси з 23 вересня 2020 року; 43,50грн у в т.ч. ПДВ за 1 м3 гірничої маси з 1 грудня 2020 року; 43,20грн в т.ч. ПДВ за 1 м3 гірничої з 8 грудня 2020 року; 42,30грн в т.ч. ПДВ за 1 м3 гірничої маси з 14 квітня 2021року; 46,80 грн у т. ч. ПДВ за 1 м3 гірничої маси з 1 липня 2021 року; 41,28грн в т.ч. ПДВ за 1 м3 гірничої маси з 11 серпня 2021 року; 51,60грн в т.ч. ПДВ за 1 м3 гірничої маси з 29 листопада 2021 року (а.с. 13-19 т. 1).

Позивач зазначає, що незважаючи на відсутність з боку відповідача попередньої оплати на початок проведення комплексу буровибухових робіт та на його прохання позивач без переривання розпочатих процесів відповідача в запланованих періодах провів на кар"єрі відповідача буровибухові роботи, обумовлені умовами Договору №23-09/20 виконання буровибухових робіт від 23.09.2020.

По завершенню комплексу робіт сторони підписали попередні Акти здачі-приймання виконаних буровибухових робіт, а саме акт від 08.12.2021 за період з 29.11.2021 по 08.12.2021 на суму 1 117 140,00грн (а.с. 20 т. 1) та акт від 09.12.2021 за період з 05.12.2021 по 09.12.2021 на суму 957 696,00 грн (а.с. 23 т. 1).

Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без будь-яких претензій чи зауважень. Зокрема, у зазначених Актах сторони узгодили, що підписанням цих Актів сторони підтверджують факт належного надання послуг Виконавцем відповідно до положень Договору, а також те, що Замовник не має претензій до Виконавця стосовно якості робіт.

На підставі попередніх Актів сторонами було підписано Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №327 від 08.12.2021 на суму 1 117 140,00грн та №329 від 09.12.2021 на суму 957 696,00 грн (а.с. 21, 22 т. 1).

Загальна вартість виконаних позивачем робіт за Договором №23-09/20 виконання буровибухових робіт від 23.09.2020 склала 2 074 836,00грн.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату № 480 від 08.12.2021 на суму 1 117 140,00грн та № 482 від 09.12.2021 на суму 957 696,00грн (а.с. 25,26 т. 1).

Всупереч взятим на себе договірним зобов`язанням відповідач оплату виконаних позивачем робіт не провів, у зв"язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 2 074 836,00грн.

Позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про погашення боргу за вих. № 240 від 05.10.2022, відповідно до якої позивач вимагав у відповідача погасити заборгованість, зокрема, за Договором №23-09/20 виконання буровибухових робіт від 23.09.2020 в сумі 2 074 836,00грн основного боргу, а також сплати 532 845,82грн пені, 48 694,14грн 3% річних та 404 593,02грн інфляційних втрат (а.с. 27-31 т. 1).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 32 т. 1) вимога позивача про погашення боргу за вих. № 240 від 05.10.2022 відповідачем отримана 13.10.2022 , проте була залишена відповідачем без відповіді, а грошове зобов"язання - без виконання.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором №23-09/20 виконання буровибухових робіт від 23.09.2020 в сумі 2 074 836,00грн основного боргу. Крім цього, на підставі п. 5.2. Договору та приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 694 853,57грн пені, 58 414,60грн 3% річних та 514 559,33грн інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 67 Господарського кодексу України (далі - ГК України) відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст.ст. 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини підряду.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з п. 1 ст. 843 ЦК України в договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна в договорі підряду може бути визначена також у кошторисі (п. 1 ст. 844 цього ж Кодексу). Строки виконання роботи або окремих її етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору №23-09/20 виконання буровибухових робіт від 23.09.2020 позивач виконав вибухові роботи на загальну суму 2 074 836,00грн, за фактом виконання яких між сторонами підписано Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №327 від 08.12.2021 на суму 1 117 140,00грн та №329 від 09.12.2021 на суму 957 696,00 грн.

Суд констатує, що вищезазначені Акти здачі - прийняття робіт підписані відповідачем без будь-яких зауважень.

У відповідності до п. 5.1.2. Договору строк оплати робіт за Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №327 від 08.12.2021 на суму 1 117 140,00грн та №329 від 09.12.2021 на суму 957 696,00 грн є таким, що настав.

Крім того, саме акт виконаних робіт є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції, та, відповідно, є підставою для здійснення розрахунків за фактично виконані роботи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 у справі №914/1556/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За нормами ст. ст. 525, 526 ЦУ України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із положеннями ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач, в порушення взятих на себе договірних зобов"язань, розрахунок за виконані позивачем роботи за Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №327 від 08.12.2021 та №329 від 09.12.2021 на загальну суму 2 074 836,00грн не здійснив, у зв"язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у відповідному розмірі. Дана обставина відповідачем не заперечується.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позов на неможливість здійснення оплати робіт у зв"язку з відмовою партнерів відповідача від поданих раніше заявок на поставку щебеню суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому, укладаючи Договір, відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з оплати виконаних робіт та, відповідно, об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний строк.

Частиною 2 ст. 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За таких обставин, суд вважає, що у даному випадку наявні підстави стверджувати про невиконання належним чином відповідачем своїх зобов`язань згідно з умовами Договору та про порушення у зв`язку з цим прав та інтересів позивача.

На момент прийняття рішення доказів того, що відповідач здійснив оплату виконаних позивачем робіт матеріали справи не містять.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 2 074 836,00грн є обґрунтованими, підтвердженими належними та достатніми доказами, а отже підлягають задоволенню.

Позивач за прострочення строків оплати виконаних робіт на підставі п. 5.2. Договору нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 694 853,57грн за період з 23.12.2021 по 30.11.2022. Крім цього, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 514 559,33грн за період з січня 2022 року по жовтень 2022 року та 3% річних у розмірі 58 414,60грн за період з 23.12.2021 по 30.11.2022.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Отже, згідно ст.ст. 193, 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217, ч.1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 4 ст. 231 ГК України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд зауважує, що даною нормою передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 ГК України.

Строкове обмеження, визначене у ч.6 ст. 232 ГК України не застосовується, коли у договорі наявний або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати) або інший строк (не обмежується 6-місячним строком). (Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2019 року по справі №904/1148/19).

Позивач за прострочення строків оплати виконаних позивачем робіт на підставі п. 5.2. Договору нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 694 853,57грн за період з 23.12.2021 по 30.11.2022.

Пунктом 5.2. Договору встановлено, що за прострочення в оплаті Замовник сплачує Виконавцю пеню за кожний день прострочки, що відповідає рівню подвійної облікової ставки Національного банку України, котра діє в період, за який сплачується пеня.

При цьому, згідно п. 5.4. Договору сторони погодили, що не зв`язують себе шестимісячним строком позовної давності, і Виконавець штрафні санкції нараховує за весь період прострочення виконання Замовником грошових зобов`язань. Керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України, Сторони погодили збільшити до 3 (трьох) років тривалість позовної давності до вимог, що випливають з цього Договору, у тому числі про стягнення вартості Робіт, неустойки (штрафу, пені). Керуючись ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, Сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через 3 (три) роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Відтак, у договорі передбачено інший строк нарахування пені, ніж той, який вказаний у ч. 6 ст. 232 ГК України, що кореспондується із положеннями наведеної норми та принципом свободи договору.

Суд встановив, що дії відповідача є порушенням умов Договору №23-09/20 виконання буровибухових робіт від 23.09.2020, що є підставою є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені відповідно до умов п. 5.2. Договору) .

Перевіривши розрахунок позивача в частині вимог про стягнення пені, суд дійшов висновку, що розмір вимог позивача в цій частині не перевищує розрахований судом, тому позовні вимоги в цій частині заявлені правомірно.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 514 559,33грн за період з січня 2022 року по жовтень 2022 року та 3% річних у розмірі 58 414,60грн за період з 23.12.2021 по 30.11.2022.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України.

Таким чином, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушення умов Договору виконання буровибухових робіт №23-09/20 від 23.09.2020, що є підставою є підставою для захисту майнових права та інтересів позивача відповідно до приписів ст. 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищенаведене та доведення факту неналежного виконання відповідачем договірних зобов"язань нарахування інфляційних втрат та 3% в річних здійснено позивачем правомірно.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат суд встановив, що розмір вимог позивача в цій частині не перевищує розрахований судом, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Перевірка правильності розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга:Закон".

Щодо посилань відповідача на наявність підстав для звільнення його від виконання зобов`язання за Договором виконання буровибухових робіт №23-09/20 від 23.09.2020 та відповідальності за прострочення виконання зобов`язання з 24 лютого 2022 року і до часу закінчення воєнного стану, суд відхиляє їх як необгрунтовані, оскільки відповідач не надає будь-які докази, що підтверджують технічну неможливість виконання договору у зв`язку з веденням воєнних дій, за договором строк виконання зобов`язань відповідача настав до початку війни в Україні. За загальним правилом наявність форс-мажорних обставин не звільняють від обов`язку щодо виконання основного зобов`язання за договором.

Водночас, суд враховує наступне.

Частиною 1 ст. 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. У ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може бути непомірним тягарем для споживача і джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013). Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення.

Основними засадами цивільних правовідносин є справедливість, добросовісність, розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

У відповідності до наведених правових норм інститут зменшення неустойки (пені та штрафу) є механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання. Він покликаний протидіяти необґрунтованому збагаченню однією із сторін за рахунок іншої. Цей інститут спрямований на забезпечення цивільно-правових принципів рівності і балансу інтересів сторін. Право на зменшення пені направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладені договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

При цьому ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Посилання позивача у відповіді на відзив на наявність прямих збитків завданих діями відповідача щодо невиконання договірних зобов"язань, внаслідок чого позивач поніс збитки у вигляді втрат за користування позиковими коштами, судом не може бути прийнято до уваги з огляду на те, що розмір заявлених позивачем збитків підлягає встановленню шляхом доведення наявності всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинного зв"язку між шкодою та протиправною поведнкою, а також вини. При цьому позивач не позбавлений права звернення з позовними вимогами щодо стягнення збитків з відповідача в судовому порядку.

З матеріалів справи та з пояснень представників сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень відповідача про те, що наразі існують об`єктивні обставини, які в сукупності свідчать про те, що належна до сплати сума пені є надмірно великою порівняно зі збитками кредитора. Її сплата не відповідатиме принципам розумності, добросовісності, справедливості цивільного законодавства. Стягнення пені в заявленому розмірі призведе до порушення балансу майнових інтересів сторін зобов`язання, спотворить мету неустойки, перетворивши її зі стимулу належного виконання зобов`язань на спосіб отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, ставши при цьому непомірним тягарем для боржника (відповідача).

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги всі обставини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що загальна сума нараховної позивачем пені становить майже 1/4 частину від суми основного боргу, пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані; позивачем заявлено до стягнення, а також визнано судом правомірними вимоги щодо стягнення річних та інфляційних нарахувань в загальній сумі 572 973, 93 грн., які в певній мірі компенсують втрати відповідача від прострочення, суд вважає за необхідне зменшити визнаний судом обґрунтованим розмір пені на 50%, а саме до 347 426,79 грн.

В цій частині позовні вимоги про стягнення пені задовольняються судом.

Таке зменшення розміру пені суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 2 074 836,00грн основного боргу, 347 426,79 грн пені, 58 414,60грн 3% річних, 514 559,33грн інфляційних втрат підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині вимог у позові слід відмовити.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При подачі даного позову позивачем сплачено 50 139,95грн судового збору за платіжним дорученням від № 1168 від 07.12.2022 (а.с. 46 т.1). Факт надходження даного судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 08.12.2022 (а.с. 55).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому судом враховано п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (чинної на момент винесення рішення), відповідно до якого судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

З огляду на вказане, за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню позивачу сума судового збору у розмірі 50 139,95 грн.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 33 426,63грн витрат на правову (правничу) допомогу. В підтвердження отримання адвокатських послуг позивач надав суду такі документи (копії): Договір про надання адвокатських послуг від 01.09.2022, Додаток від 01.11.2022 до договору про надання адвокатських послуг від 01 вересня 2022 року, посвідчення адвоката видане 15.06.2021 гр. ОСОБА_1 , Акт здачі-приймання наданих адвокатських послу від 08.02.2023 (а.с. 69-71, 89 т. 1).

Представник відповідача в судовому засіданні просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки, на його думку, заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу адвоката є необґрунтованим та надмірним у співвідношенні до об"єму наданої допомоги , складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд враховує наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу приписів ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України, сторона може заявити клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в разі неспівмірності відповідних витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як свідчать матеріали справи, 01.09.2022 між ТОВ "Євровибухпром" (Замовник) та адвокатом Черниш Максимом В`ячеславовичем (Адвокат) укладено Договір про надання адвокатських послуг (а.с. 69 т. 1), згідно п. 1.1. якого Замовник доручає, а Адвокат бере на себе обов`язок надати правову допомогу, адвокатські послуги та виконати роботи в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 2.1. Договору Адвокат бере на себе обов`язок виконання наступних робіт: надання інформаційно-консультаційної допомоги щодо правових питань, вказаних Замовником; підготовка письмових роз`яснень та надання нормативних актів з усіх зазначених вище питань (за Замовника); підготовка та юридична експертиза договорів, документів та інших матеріалів інформаційно-консультаційного змісту, аналітичних довідок для Замовника; представництво Замовника, у державних, громадських установах, організаціях, закладах, а також на підприємствах будь-якої форми власності, перед фізичними особами та ведення переговорів від його імені; представництво Замовника у господарському процесі, адміністративному процесі; представництво Замовника, у кримінальних справах на всіх стадіях кримінального процесу, при цьому Адвокат виступає в якості захисника згідно чинного законодавства України; надання послуг щодо архівного зберігання документів Замовника, засвідчення копій документів.

В пункті 4.1. Договору визначено, що розмір винагороди Адвоката за домовленістю згідно додатків до Договору.

В подальшому між Адвокатом та Замовником було підписано Додаток від 01.11.2022 до Договору про надання адвокатських послуг від 01 вересня 2022 року, в якому Сторони погодили наступну вартість послуг Адвоката:

Вартість послуг за аналіз, підготовку процесуальних документів, збір доказів та супроводження господарської справи за позовом ТОВ "Євровибухпром" до ТОВ "Діорит" про стягнення 3 342 663,50 грн встановлюється у вигляді гонорару у розмірі 33 426,63 грн, що становить 1% ціни позову. Оплата здійснюється після набранням рішенням суду першої інстанції законної сили.

У випадку добровільної сплати ТОВ "Діорит" основної суми заборгованості у розмірі 2 074 836,00грн до закінчення судових дебатів, розмір гонорару становитиме 11 142,21грн та підлягає виплаті після набрання рішенням законної сили.

08.02.2023 між ТОВ "Євровибухпром" (Замовник) та адвокатом Черниш М.В. підписано Акт здачі-приймання наданих адвокатських послуг (а.с. 89 т. 1). За вказаним актом Адвокатом надано позивачу наступні послуги: комплексну підготовку документів по господарській справі № 917/1612/22 за позовом ТОВ "Євровибухпром" до ТОВ "Діорит" про стягнення 3 342 663,50грн; надання правових консультацій та пропозицій, надання правової допомоги до остаточного прийняття рішення Господарським судом Полтавської області. Вартість наданих послуг склала 33 426,63 грн.

Оскільки в договорі сторони погодили розмір гонорару у фіксованій сумі 33 426,63 грн, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова об`єднаної палати КГС ВС від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19).

Судом враховано позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, та позицію Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19, відповідно до яких витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд встановив, що позивачем дотримані вимоги ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України і надано належні та достатні докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 33 426,63 грн.

Щодо заперечень відповідача стосовного того, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу адвоката є необґрунтованим та надмірним у співвідношенні до об"єму наданої допомоги, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, суд зазначає, що заперечення відповідача носять формальний характер, не містять доказів неспівмірності розміру заявлених витрат на оплату правничої допомоги адвоката, контрозрахунку цих витрат.

Відповідно до позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оцінюючи викладене, об`єм матеріалів справи, категорію спору, суд вважає доведеними та такими, що відповідають критерію розумності і співмірності, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 33 426,63грн. Вказані судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги те, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, що підлягає сплаті підтверджується матеріалами справи, вони є співрозмірними щодо ціни позову, ступеня складності спору та витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги, а також враховуючи формальний характер заперечень відповідача та недоведення відповідачем неспівмірності витрат, суд приходить до висновку про необхідність розподілу судових витрат виходячи з суми витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 33 426,63грн.

Враховуючи задоволення судом вимог позивача частково, його витрати на професійну правничу допомогу адвоката покладаються на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діорит" ( вул. Конституції, буд. 32/33, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євровибухпром" (майдан Згоди, 6, оф. 8, м. Житомир, 10001; ) 2 074 836,00грн основного боргу, 347 426,79 грн пені, 58 414,60грн 3% річних, 514 559,33грн інфляційних втрат, 50 139,95грн витрат по сплаті судового збору та 33 426,63грн витрат на правову допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині стягнення пені в сумі 347 426,79грн у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено та підписано 19.06.2023

Суддя О.О. Ореховська