ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2023 р. Справа№ 910/5506/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання: Новосельцеві О.Р.,

за участю представників сторін:

від позивача: Іщенко Г.М.;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: Шимко М.Ю.;

від третьої особи 1: не з`явився;

від третьої особи 2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.04.2023 у справі №910/5506/23 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_3

до 1. Приватного підприємства "Консалтингова група "Арго-Експерт"

2. Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1.ІНФОРМАЦІЯ_2

2.ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання недійсним висновку про вартість майна та зобов`язання виключити з акту про примусове відчуження відомостей, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2023 відмовлено ІНФОРМАЦІЯ_3 у відкритті провадження у справі № 910/5506/23 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_3 до Приватного підприємства "Консалтингова група "Арго-Експерт" та військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання недійсним висновку про вартість майна, викладеного у звіті ПП "Консалтингова група "Арго-Експерт" від 01.11.2022 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з акту про примусове відчуження або вилучення майна від 01.12.2022 відомості про звіт ПП "Консалтингова група "Арго-Експерт" від 01.11.2022 та визначену ним вартість майна.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд вказав, що позивачем по суті заявлено позов для створення більш сприятливих умов для стягнення з держави у майбутньому справедливої для позивача вартості відчуженого майна, у тому числі з урахуванням втраченої вигоди від його підприємницької діяльності, пов`язаної з виконанням контрактів з Міністерством оборони України.

Також суд послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пунктах 33-35 Постанови від 13.03.2018 у справі №914/881/17, про те, що встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів. Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що спори про визнання недійсним звіту про оцінку майна не можуть бути розглянуті у порядку іншого (ніж господарське) судочинства (пункт 37 Постанови від 13.03.2018 у справі №914/881/17).

Крім того, Господарський суд міста Києва зазначив, що друга позовна вимога знаходиться у прямій залежності від процесуально-правової можливості розгляду першої вимоги. Тому, зобов`язання про вилучення з акту інформації, що на момент його складення об`єктивно існувала та мала бути відображеною у цьому документі, не може бути предметом окремого судового дослідження.

Суд також вказав, що відсутність у позивача юридичної можливості спростувати зроблений посадовою особою у межах своїх повноважень висновок є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду, оскільки позивач має правову можливість захисту своїх прав у встановлений законом спосіб та у визначеному постановою Кабінету Міністрів України порядку. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у господарському процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує господарське судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням господарського судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на спростування доказів в інших судових справах або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі. Недопустимим з огляду на завдання господарського судочинства є ініціювання окремого позовного провадження з метою створення передумов для визнання певного доказу у майбутньому судовому розгляді належним та допустимим або навпаки. Такі позови не підлягають судовому розгляду.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва відмовив позивачу у відкритті провадження у справі відповідно до ч.1 ст. 175 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.04.2023 у справі № 910/5506/23 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що метою судового захисту є порушене право власника об`єкта нерухомості і власне працюючого підприємства на встановлення завідомо заниженої вартості об`єкта у не передбачений законом спосіб із залученням осіб, що не мають права на здійснення діяльності. Серед підстав позову відсутні такі, що прямо чи опосередковано вказують на намір позивача одержати компенсацію від держави за примусово відчужене майно, оскільки законодавство про примусове відчуження майна визначає, окрім, компенсацій, й повернення об`єктів власнику. Компенсація не є предметом спору. Фактично, місцевий господарський суд передчасно застосував правила господарського процесуального кодексу, передбачені для підготовчого судового засідання, й встановив ті обставини, що на стадії відкриття провадження встановлені бути не можуть як за об`єктивною логікою, так й за правовим змістом правил процесу.

Також скаржник вказує, що предметом оскарження є висновок про оцінку й порушення прав позивача, допущені на стадії примусового відчуження об`єкту. Сам по собі звіт про оцінку не визначено предметом спору. Встановити це вважає можливим в рамках вирішення спору й забезпечення права сторони на судовий захист.

Апелянт також зауважує, що судом в оскаржуваній ухвалі застосовано правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 13.03.2018 № 914/881/17, які не є тотожними справі, яка розглядається, а судом не взято до уваги обставини надання суб`єктами оціночної діяльності недостовірних відомостей про вартість об`єкту, не вказано посилання на конкретну норму законодавства.

Апелянт вважає, що судом не враховано, що правовідносини примусового вилучення майна в умовах воєнного стану та відповідного правового режиму, регламентовані ЗУ «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». Системний аналіз положень вказаного закону й законодавства про оцінку не дає беззаперечних висновків про легітимні обмеження, про які йдеться в оскаржуваній ухвалі. Тому, висновок про наявність підстав для застосування п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України про відмову у відкритті провадження, на думку апелянта, є необгрутованим.

Скаржник зауважує, що суд зобов`язаний розглядати справу в межах заявлених вимог, а відмова у відкритті провадження у справі через необґрунтованість, фактично є відмовою в судовому захисті та порушенням принципу доступу до правосуддя.

Крім того, позивач у своїх запереченнях на відзив відповідача 2 та третьої особи 1 зазначає, що викладені у зазначених відзивах обставини не спростовують доводи, що наведені в апеляційній скарзі.

Узагальнені доводи відзиву Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач 2 -військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 у своєму відзиві, поданому 19.05.2023 зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення. Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Відповідач 2 вважає, що примусове відчуження нерухомого майна, яке належало позивачу, було здійснено у повній відповідності до Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 17 травня 2012 року № 4765-VI.

Узагальнені доводи відзиву Министерства оборони України на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, третя особа 1 - Міністерство оборони України у своєму відзиві, поданому 31.05.2023 зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення. Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Також, третя особа 1, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 13.03.2018 у справі № 914/881/17, зазначає, що встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнання недійсних правочинів.

Крім того, вказує, що у висновку, викладеному у Постанові Верховного Суду від 27.04.2022 у справі № 303/6305/19 суд зазначив, що висновки про вартість майна є частиною звітів про оцінку майна, а отже відсутні правові підставі для визнання їх недійсними, оскільки встановлення правової природи звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнання недійсними правочинів.

Міноборони України вважає доводи апелянта про те, що предметом його позову є «визнання недійсним висновку про експертну грошову оцінку» є необгрунтованим, оскільки висновки про вартість майна є частиною звітів про оцінку майна, а отже не підлягають окремому судовому розгляду.

Також звертає увагу, що частиною 3 статті 8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» передбачено можливість оскарження оцінки майна вже після відшкодування попередньому власнику вартості примусово відчуженого майна. Таким чином, законом обмежено право на звернення до суду із відповідним позовом.

Узагальнені доводи відзиву позивача на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 1 та третя особа 2 не надали відзиви на апеляційну скаргу позивача, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2023 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_3 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.04.2023 у справі №910/5506/23 та призначено справу до розгляду на 22.05.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1831/23 від 18.05.2023, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5506/23.

Згідно з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2023 справу № 910/5506/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2023 прийнято справу № 910/5506/23 до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північним апеляційним господарським судом від 22.05.2023 відкладено розгляд справи № 910/5506/23 за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_3 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.04.2023 на 06.06.2023.

Протокольною ухвалою Північним апеляційним господарським судом 06.06.2023 оголошено перерву у розгляді справи №910/5506/23 до 14.06.2023.

Явка представників сторін

Представники відповідача-1 та третіх осіб 1,2 у судове засідання, призначене на 14.06.2023 не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням, наявним у матеріалах справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на відсутність клопотання про відкладення розгляду справи та беручи до уваги, що явка сторін обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених учасників справи.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 14.06.2023 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, з підстав, викладених у апеляційній скарзі, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні апеляційної інстанції 14.06.2023 заперечував проти апеляційної скарги, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києві від 14.04.2023 залишити без змін.

Представник третьої особи 1 у судовому засіданні апеляційної інстанції 06.06.2023 заперечував проти апеляційної скарги, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києві від 14.04.2023 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У квітні 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Консалтингова група «Агро-Експерт», військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання недійсним висновку про вартість майна та зобов`язання виключити з акту про примусове відчуження відомостей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.09.2022 № 387 «Про примусове відчуження нерухомого майна», у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з метою виконання бойових розпоряджень за призначенням, збереження здоров`я та життя особового складу, збереження військової техніки, було здійснено примусове відчуження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що було складено акт про примусове відчуження/ вилучення майна від 01.12.2022.

Позивачу було вручено примірник акту про примусове відчуження майна, а також і документ, що містить висновок про вартість майна, а саме - звіт про оцінку майна від 01.11.2022, складений Приватним підприємством «Консалтингова група «Агро-Експерт».

Відповідно до зазначеного звіту нерухоме майно було оцінено в 11 696 390 грн.

Посилаючись на те, що зазначений звіт про оцінку майна є неповним та складений суб`єктом, який не наділений правами здійснення оціночної діяльності, до того ж, виконаний з порушенням вимог законодавства, а допущені порушення при проведенні примусового відчуження порушують його права як власника майна, в рамках примусового відчуження об`єктів нерухомості в умовах правового режиму воєнного стану, просив визнати недійсним висновок про оцінку, а також зобов`язати відповідача виключити відомості про оцінку з документа про примусове відчуження об`єктів нерухомості у позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2023 відмовлено ІНФОРМАЦІЯ_3 у відкритті провадження у справі № 910/5506/23 .

Проте, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Так, предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про відмову у відкриті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 175 ГПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.175 ГПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Так, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє на сьогоднішній день, тому механізм примусового відчуження або вилучення майна регулюється Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» № 4765-VI від 29.09.2022.

Згідно зі ст. 1 цього Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: 1) примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості (пункт 1 вказаної статті); 2) вилучення майна - позбавлення державних підприємств, державних господарських об`єднань права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном з метою його передачі для потреб держави в умовах правого режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 3 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості. У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості. Вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану здійснюється без відшкодування вартості такого майна.

Отже, однією з відмінностей між цими способами позбавлення права власності є те, що відчужене з приватної чи комунальної власності майно підлягає обов`язковому відшкодуванню його вартості. Вилучення майна відбувається без відшкодування його вартості.

За приписами статті 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» про примусове відчуження майна складається акт. Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта. У разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» оцінка майна, що підлягає примусовому відчуженню, проводиться у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. У разі неможливості залучити до оцінки майна суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання така оцінка проводиться суб`єктами оціночної діяльності - органами державної влади або органами місцевого самоврядування за погодженням із власником майна. У разі відмови або відсутності власника майна зазначені органи мають право проводити таку оцінку самостійно.

Оцінка майна, за якою попередньому власнику було відшкодовано вартість примусово відчуженого майна, може бути оскаржена до суду (частина третя статті 8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінкою майна є процес визначення його вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Статтею 10 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» передбачено, що компенсація за примусово відчужене майно відбувається, зокрема, протягом одного наступного бюджетного періоду після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за рахунок коштів державного бюджету.

Як вбачається з матеріалів оскарження, ІНФОРМАЦІЯ_3 є провідною українською компанією, основним видом діяльності якої є ремонт та модернізація озброєння та військової техніки.

На виконанні Товариства знаходяться контракти за замовленням ІНФОРМАЦІЯ_2.

Виконання контрактів частково здійснювалось Товариством на об`єктах нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 11 705, 1 кв. м. та складається :

- нежитлової будівлі виробничо-побутового блоку (літ. А, Б) площею 5766,7 кв. м.,

- нежитлових приміщень в Адміністративному корпусі (літ. Я) площею 2079,5 кв. м., ганок,

- нежитлової будівлі - акумуляторна станція (літ. И) площею 341 кв. м.,

- нежитлової будівлі - ацетиленова станція (літ. Д) площею 96,1 кв. м.,

- нежитлової будівлі - майстерня (літ. М), площею 2203,7 кв. м.,

- нежитлової будівлі - сховище СРМ - 10,8 (літ. М2) площею 406,2 кв. м.

- нежитлової будівлі - пожежне ДЕПО (літ. В) площею 289,9 кв. м.

- нежитлової будівлі - склад кисню (літ. Е) площею 62,0 кв. м. ганок,

- нежитлової будівлі - гараж (літ. 0) площею 69,1 кв. м.,

- нежитлової будівлі - склад лаків і фарб (літ Ж), площею 97,6 кв. м., рампа (ж), пандус (жі),

- нежитлової будівлі - станція обробки стоків (літ. 3) площею 81,3 кв. м., підвал (літ. Гід),

- нежитлової будівлі - компресорна станція (літ. Г) площею 212,0 кв. м.

1.Обладнання котельної (виробничо-побутовий цех літ. А, Б).

2.Обладнання котельної (малярка).

3.Обладнання котельної (цех № 1).

4.Обладнання котельної (цех № 3).

20.12.2022 позивачем отримано від військової частини № НОМЕР_1 повідомлення № 4055 від 01.12.2022 про примусове відчуження нерухомого майна в порядку, передбаченому ЗУ «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Відповідно до вищевказаного повідомлення, нерухоме майно ІНФОРМАЦІЯ_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 примусово відчужено згідно з актом про примусове відчуження або вилучення майна від 01.12.2022.

Позивачем та військовою частиною № НОМЕР_1 шляхом листування погоджено дату 31.03.2023 для отримання примірника акту про примусове відчуження майна та документу, що містить висновок про вартість майна.

31.03.2023 позивачу вручено примірник акту про примусове відчуження майна та документ, що містить висновок про вартість майна, а саме: звіт про оцінку майна від 01.11.2022, складений Приватним підприємством «Консалтингова група «Арго-експерт».

Відповідно до вищевказаного звіту нерухоме майно позивача було оцінене в 11 693 390,00 грн.

Позивач не погодився з таким висновком оцінки, викладеним у звіті ПП "Консалтингова компанія "Арго-експерт", оскільки, на його думку, відповідно до рецензії на звіт про оцінку майна від 01.11.2022, вищевказаний звіт є таким, що не відповідає вимогам законодавства України про оцінку майна та є таким, що порушує майнові права позивача.

Крім того, з метою встановлення справедливої ринкової вартості майна позивач організував незалежну оцінку відповідно до якої ринкова вартість майна: станом на 23.02.2022 встановлена у розмірі 72 611 030,00 грн (звіт від 15.03.2023 про оцінку нерухомого майна - нежитлових будівель загальною площею 11 705,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1); станом на 01.12.2022 встановлена у розмірі 41 618 250,00 грн (звіт від 15.03.2023 про оцінку нерухомого майна - нежитлових будівель загальною площею 11 705,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1).

Тобто, на момент звернення позивача з позовною заявою існує три різні оцінки нерухомого майна нежитлових будівель загальною площею 11 705,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. United Kingdom)).

У рішенні від 28 лютого 2008 року у справі «Церква села Сосулівка проти України» (Tserkva Sela Sosulivka v. икгаіпе)(заява № 37878/02) ЄСПЛ зазначив, що заявник мав доступ до судів різної юрисдикції, проте жодний з них не розглянув по суті його скарги, оскільки суди вважали, що вони не мають юрисдикції розглядати такі питання, незважаючи на те, що процедурні вимоги прийнятності було дотримано. У цьому випадку ЄСПЛ дійшов висновку, що така відмова прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує саму суть права заявника на доступ до суду, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції.

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безімянная проти Росії» (Bezymyannaya v. Russia] (заява № 21851/03) ЄСПЛ констатував порушення «самої суті права заявника на доступ до суду», а отже, порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, яка є частиною національного законодавства України, вказавши, що «заявниця опинилася у замкнутому колі, у ситуації, коли внутрішньодержавні суди вказували один на одного і відмовлялись розглядати її справу, зважаючи на нібито обмеження своїх судових повноважень. Внутрішньодержавні суди фактично залишили заявницю у судовому вакуумі без будь-якої вини з її сторони».

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France]).

Так, ІНФОРМАЦІЯ_3 звертаючись до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів керувалося нормами Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, Господарського кодексу України.

Предметом спору позивач указав визнання недійсним висновку про вартість майна, викладеного у звіті та зобов`язання виключити з акту про примусове відчуження або вилучення майна відомості про звіт та визначену ним вартість майна. Тобто, колегія суддів вважає, що навіть у випадку відмови в задоволенні позову за наслідками вирішення спору, суд мав би встановити ті обставини спірних правовідносин, що входять до предмету доказування і в такий спосіб забепечити право на судовий захист.

Фактично позивача позбавлено гарантованого Конституцією України права на судовий захист і його відновлення.

Позивач, як учасник господарського процесу, має процесуальну правоздатність і дієздатність та наділений визначеним ГПК України комплексом процесуальних прав та обов`язків, тобто його правовий статус формується під прямою дією законодавчо закріплених принципів господарського судочинства.

Так, принцип диспозитивності, закріплений у статтях 2, 14 ГПК України, який передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Отже, враховуючи заявлені вимоги, позивач самостійно визначав предмет й підстави позову та на власний розсуд розпорядився своїми правами щодо предмета позову.

Тобто, якщо позивач дотримався передбаченого процесуальним законодавством порядку звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав, то в такому зверненні може бути відмовлено виключно з підстав, установлених законом.

Господарський суд уповноважений відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, визначених у статті 175 ГПК України, і такий перелік підстав є вичерпним.

Інших підстав припинення провадження не передбачено, відсутній законодавчий дозвіл суду припиняти таке провадження за власним розсудом.

Суд зобов`язаний розглядати справу в межах заявлених вимог, а відмова у відкритті провадження у справі через необґрунтованість фактично є відмовою в судовому захисті та порушенням принципу доступу до правосуддя.

Колегія суддів, враховуючи правовий механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану, що передбачений Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», вважає, що суд передчасно відмовив у відкритті провадження у справі, фактично усунувшись від розгляду позову та встановив обмеження щодо самої можливості розгляду спору в будь-якому суді, не врахувавши гарантованого національним і міжнародним законодавством права особи на доступ до правосуддя.

Стосовно посилання суду першої інстанції на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13.03.2018 № 914/881/17, колегія суддів зазначає наступне.

Зазначена постанова прийнята щодо спору: «ПАТ «Львівгаз» звернулося до суду з позовом до фізичної особи - підприємця Лободинець Л. М., у якому зазначало, що 23 грудня 2016 року між Перемишлянською районною радою Львівської області (замовник) та ФОП Лободинець Л. М. (суб`єкт оціночної діяльності, виконавець) укладено договір № 840/16 про проведення експертної грошової оцінки майна, відповідно до пункту 1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язки щодо виконання робіт з оцінки майна - комплексу будівель, розташованих за адресою: вул. Боршівська, 39а, м. Перемишляни, Львівська область. Метою такої оцінки є визначення ринкової вартості майна для укладання цивільно-правових угод.

На виконання п. 1.2 вказаного договору ФОП Лободинець Л. М. складено звіт про оцінку майна (комплексу будівель), розташованого за адресою: вул. Боршівська, 39а, м. Перемишляни, Львівська область, відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки визначена на ЗО липня 2016 року та становила 3 284 980 грн. Водночас зазначений звіт містить запис, що власником об`єкта оцінки є Перемишлянська районна рада Львівської області.

ПАТ «Львівгаз» зазначало, що дізналося про наявність оскаржуваного звіту з позовної заяви прокурора в інтересах держави в особі Перемишлянської районної ради Львівської області до ПАТ «Львівгаз» про витребування із незаконного володіння майна, розташованого за адресою: вул. Боршівська, 39а, м. Перемишляни, Львівська область. Тому, за твердженням позивача, цей звіт порушує його права, оскільки об`єкт оцінки насправді належить ПАТ «Львівгаз», а висновок про належність майна Перемишлянській районній раді Львівської області є втручанням у його господарську діяльність.

З вищевикладеного вбачається, що спір у даній справі ініційовано з інших підстав, що не є тотожним справі на яку послався місцевий господарський суд при винесенні оскаржуваної ухвали, оскільки надані позивачем докази визначають фактичне надання суб`єктами оціночної діяльності недостовірних відомостей про вартість об`єкту. На підтвердження обгрунтування своєї позиції, позивачем долучено ще два висновки про оцінку об`єкту, а також рецензії на них. Сукупність наданих документів може забезпечити всебічне вирішення спору й створити підстави для врахування фактичних обставин справи. Формальне застосування постанови Великої Палати Верховного Суду спотворює суть права на судовий захист. Позбавлення особи права на судовий захист не узгоджується з визначеними статтею 2 Господарського процесуального кодексу України завдання та основних засад господарського судочинства».

Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції не враховано, що правовідносини примусового вилучення майна в умовах воєнного стану та відповідного правового режиму, регламентовані ЗУ «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». Системний аналіз положень вказаного закону й законодавства про оцінку не дає беззаперечних висновків про легітимні обмеження про які йдеться в оскаржуваній ухвалі. Це також підтверджується тим, що судом не здійснено посилань на конкретну норму законодавства. Відтак, висновок про наявність підстав для застосування п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України про відмову у відкритті провадження є такими, що не грунтуються на положеннях закону.

Стосовно висновку суду першої інстанції про те, що друга позовна вимога знаходиться у прямій залежності від процесуально-правової можливості розгляду першої вимоги та не може бути предметом окремого судового дослідження, то колегія суддів з цього приводу зазначає, що суд передчасно встановив дані обставини, які на стадії відкриття провадження встановлені бути не можуть, як за об`єктивною логікою так і за правовим змістом правил процесу. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем при зверненні з позовною заявою було заявлено три вимоги немайнового характеру та сплачено судовий збір за кожну з них.

Таким чином, апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_3 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.04.2023 у справі №910/5506/23 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 14.04.2023 у справі №910/5506/23 підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з частиною 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 14.04.2023 у справі №910/5506/23 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання прийняття позовної заяви .

Судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає розподілу судом першої інстанції за результатами вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст. 271,275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.04.2023 у справі №910/5506/23 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.04.2023 у справі №910/5506/23 скасувати та передати позовну заяву з додатками на розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 26.06.2023, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці з 19.06.2023.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім