cправа № 904/8586/21
Постановою Верховного Суду від 14.06.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" задоволено частково, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 у справі №904/8586/21 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.
Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій стосовно пропуску позивачем строку позовної давності, проте виходив з того, що судами попередніх інстанцій не було належним чином досліджено обставини вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" дій, направлених на захист своїх інтересів, та дійсне порушення прав та законних інтересів позивача, які потребують захисту, з огляду на що, зазначив, що висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав вважати поважними наведені позивачем причини пропуску позовної давності, не відповідає фактичним обставинам справи, наведеним вище положенням Цивільного кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усталеній практиці Європейського суду з прав людини щодо позовної давності, принципам справедливості, добросовісності і розумності.
З постановою Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 904/8586/21 щодо направлення справи на новий розгляд не погоджуюсь, оскільки вважаю, що касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" слід було залишити без задоволення, а оскаржувані постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 256 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частинами третьою, четвертою, п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини порушення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
В процесі розгляду справи №904/8586/21 відповідачем - ОСОБА_1 в порядку частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності шляхом відмови у задоволення позовних вимог ТОВ "СФГ Гермес" (т. 2 а.с. 47-52).
ОСОБА_2 , який звернувся в інтересах ТОВ "СФГ Гермес", в свою чергу, подав заперечення на заяву про застосування наслідків позовної давності, за доводами яких позивач вважає, що ним не було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом. Разом з тим, виходячи із прохальної частини заперечень в пункті 2 просив поновити строк позовної давності з огляду на поважність причин пропуску у разі, що якщо суд вважатиме, що строк позовної давності позивачем пропущено (т. 2 а.с. 75-76).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 , виходячи із положень статей 53, 54 Господарського процесуального кодексу України - це особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. При цьому, позивачем у даній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", а не ОСОБА_2 .
Як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту - коли саме позивач дізнався або міг дізнатися про порушення своїх прав або про особу, яка його порушила.
Судами встановлено, що про перерахування коштів Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" дізналося безпосередньо в момент вчинення операцій - 02.09.2016 та 05.09.2016 (5 платежів).
Отже, саме в ці дні для товариства розпочався перебіг позовної давності, яка спливла у вересні 2019 року. Позов же пред`явлено ОСОБА_2 у жовтні 2021 року, тобто з дворічним пропуском строку позовної давності.
При цьому, суди попередніх інстанцій, оцінюючи наведені у запереченні проти застосування позовної давності обставини (необізнаність позивача, звернення з позовом до ТОВ "БК Гермес", відсутність договору купівлі-продажу цінних паперів та документів на його виконання тощо) на предмет поважності причин пропущення позовної давності, внаслідок яких порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 Цивільного кодексу України), визнали дані обставини не поважними.
Так, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у платіжних дорученнях чітко вказаний отримувач коштів - ОСОБА_3 , а тому думки позивача, що отримувачем є інша юридична особа, де ОСОБА_4 є директором і наступне подання позову до такої юридичної особи, є необґрунтованим в аспекті визнання причин пропуску позовної давності поважними.
Крім того, навіть якщо особисто ОСОБА_2 дізнався про проведене перерахування коштів пізніше, відповідно, ОСОБА_5 повинен був планувати захист інтересів товариства таким чином, щоб не пропустити строк позовної давності саме у визначені законом строки. І це ОСОБА_2 міг вчинити, подавши позов до вересня 2019 року. Якихось непереборних обставин позивачем не наведено.
Також судами було встановлено, що 31.01.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "СФГ Гермес", за яким останній набув у власність частку у статутному капіталі ТОВ "СФГ Гермес" у розмірі 94%. За результатами загальних зборів учасників ТОВ "СФГ Гермес" № 2-2017 від 06.02.2017 ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків директора ТОВ "СФГ Гермес" з 08.02.2017.
В подальшому 30.03.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "СФГ Гермес", за яким останній набув у власність частку у статутному капіталі ТОВ "СФГ Гермес" у розмірі 6%.
Протягом березня 2017 року, тобто в період перебування на посаді директора ОСОБА_2 , було проведено вибіркову перевірку даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності ТОВ "СФГ Гермес", за результатами якої складено Довідку про проведення вибіркової аудиторської перевірки ТОВ "СФГ Гермес" від 30.03.2017. В результаті аудиторської перевірки було з`ясовано, що ТОВ "СФГ Гермес" в період вересень 2016 року - лютий 2017 року було здійснено ряд документально непідтверджених операцій по перерахуванню коштів на рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_6 в ПАТ КБ "Приватбанк" на загальну суму 43 000 346,40 грн з призначенням платежу: "За договором купівлі-продажу цінних паперів №БВ 83/16-1 від 01.09.2016".
Також судами попередніх інстанцій встановлено, що 23.08.2019 ТОВ "СФГ Гермес" зверталося з вимогою № 23/08 до ОСОБА_1 , у якій просило протягом 7 календарних днів з моменту отримання даної вимоги надати оригінал договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ83/16-1 від 01.09.2016 та документи, що підтверджують його виконання. Дана вимога направлена відповідачу 27.08.2019. Відповіді на вимогу матеріали справи не містять. А у вересні 2019 року позивач звертався до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про витребування з незаконного володіння та повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" оригіналу договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 та документів, що підтверджують його виконання (справа № 204/6182/19).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з частиною п`ятою статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Виходячи з викладеного, вважаю, що суди всебічно, повно та об`єктивно встановили та розглянули всі обставини справи, в повному обсязі дослідили усі надані сторонами до матеріалів справи докази, надали оцінку всім аргументам учасників справи, в тому числі і щодо поважності причин пропуску строку позовної давності, а відтак доводи касаційної скарги щодо не надання оцінки наведеним позивачем поважним причинам звернення до суду є необґрунтованими.
Відповідно до частин першої та другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Доводи скаржника фактично зводяться до незгоди із встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи та оцінкою доказів і спрямовані на спонукання щодо встановлення інших, відмінних від встановлених судами попередніх інстанцій, обставин справи та переоцінку судами попередніх інстанцій (додаткову перевірку) зібраних у справі доказів.
Враховуючи наведене, вважаю, що у Верховного Суду були відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи на новий розгляд.
Суддя В. Студенець