ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2023 р. Справа№ 910/6952/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Самарін А.С. за ордером;

від відповідача: Герасименко І.В. за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж Ріелті"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2022 (повний текст підписано 15.11.2022)

у справі №910/6952/22 (суддя Андреїшина І.О. )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж Ріелті"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про визнання недійсними пунктів договору,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж Ріелті" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - відповідач, Водоканал) та просило суд визнати недійсними частини пунктів 1.1, 1.5, 3.3.7, 3.3.13, 4.12 договору №23459/5-09-Т від 13.01.2021 про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, який укладений між сторонами.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорювані пункти договору, якими встановлено обов`язок позивача, як споживача, отримувати Вимоги до скиду стічних вод та передбачено відповідальність за їх відсутність, суперечать нормам чинного законодавства, якими не передбачено отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що нормами чинного законодавства передбачена можливість застосування у місцевих правилах приймання додаткових вимог щодо скиду стічних вод, якими і є вимоги (умови) до скиду стічних вод, тому оспорювані пункти договору відповідають нормам законодавства, яке діяло на час виникнення спірних взаємовідносин між сторонами і на даний час; відповідач не є дозвільним органом і вимоги (умови) до скиду стічних вод не відносяться до дозвільних документів; підписуючи договір позивач погодився зі всіма його умовами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09 вересня 2022 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж Ріелті" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та необґрунтовано відхилені доводи позивача щодо того, що відповідач незаконно встановив у оспорюваному договорі обов`язок позивача отримувати документ дозвільного характеру, який не передбачений діючим законодавством; згідно Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" місцеві правила приймання стічних вод не можуть передбачати обов`язок фізичних чи юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру; такий документ, як "Вимоги до скиду стічних вод" відсутній у Переліку документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності; посилання суду на те, що відповідач не є суб`єктом надання адміністративних послуг і не може видавати документи дозвільного характеру, не спростовує доводів позивача; є незрозумілим, чому відповідач не може одразу прописати умови на скид безпосередньо в договорі; незважаючи на чинність Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва їх умови про необхідність отримувати абонентами документу дозвільного характеру з назвою "Вимоги до скиду стічних вод" не відповідають нормативно-правовим актам вищої юридичної сили, а відтак не можуть бути включені в договір.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення, посилаючись на те, що норми Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на які посилається позивач, не стосуються відповідача, оскільки він не є дозвільним органом, а Вимоги (умови) до скиду стічних вод не відносяться до дозвільних документів; обов`язок отримання Вимог встановлено Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, які є чинним нормативно-правовим актом, тому оспорювані пункти договору відповідають нормам законодавства. Також вказав, що очікує орієнтовно понести в процесі розгляду справи 5000,00 грн витрат на оплату правничої допомогу, докази понесення яких будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

За клопотанням представника позивача судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Представники позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у листопаді 2019 року ТОВ "Будмонтаж Ріелті" подало у ПрАТ "АК "Київводоканал" заяву, в якій просило укласти договір на надання послуг з водопостачання та водовідведення по об`єкту за адресою: м.Київ, вул. Смоенська, б.31-33, корпус 3, нежитлове приміщення.

13 січня 2021 між ПрАТ "АК "Київводоканал", як виконавцем та ТОВ "Будмонтаж Ріелті", як споживачем було укладено договір № 23459/5-09-Т про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надавати споживачу послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему централізованого на підставі пред`явлених споживачем вимог до скиду стічних вод у систему централізованого водовідведення м. Києва (п. 1.1. договору).

Відповідно до п.1.5. договору споживач забезпечує наявність та своєчасне подовження вимог на скид стічних вод згідно з вимогами чинного законодавства (за виключенням передбачених законодавством випадків, коли споживачу не потрібно отримувати вимоги до скиду стічних вод), а також забезпечує скид стічних вод з дотриманням допустимих концентрацій забруднюючих речовин.

Згідно з п. 3.3.7. договору споживач зобов`язується сплачувати за додаткову плату за скид стічних вод у разі відсутності вимог до скиду в розмірі, визначеному згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.3.13, договору споживач зобов`язується своєчасно подовжувати у встановленому порядку вимоги до скиду стічних вод, утримувати в належному технічному та санітарному стані мережі та обладнання.

У разі порушення споживачем п.п. 1.1., 1.5. цього договору останній сплачує виконавцю плату за скид стічних вод без чинних вимог до скиду стічних вод, яка нараховується у п`ятикратному розмірі тарифу на водовідведення відповідно до вимог чинного законодавства (п. 4.12. договору).

Не погоджуючись з окремими положеннями договору, позивач звернуся до суду із даним позовом, оскільки вважає, що умови договору, які зобов`язують споживача отримувати вимоги до скиду стічних вод, продовжувати їх дію та встановлюють відповідальність за неотримання таких вимог не відповідають діючому законодавству, порушують права та інтереси позивача у зв`язку з чим договір в цій частині підлягає визнанню недійсним.

Так, у позові позивач зазначив, що умови договору щодо необхідності отримувати споживачем вимоги до скиду стічних вод базуються на п. 8.1. Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затверджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.10.2011 №1879 (далі - Правила №1879) за змістом яких абонент не має права скидати стічні води без одержання умов на скид. За скидання стічних вод без Умов на скид або після закінчення строку їх дії абонент сплачує в п`ятикратному розмірі тарифу на послугу з водовідведення за весь період їх відсутності.

Також позивач зазначає, що 21.06.2017 набрала чинності прийнята 18.05.2017 нова редакція Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", згідно з абзацом 4 частини першої статті 11 якого затвердження правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення віднесено до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Позивач стверджує, що кількісні та якісні показники приймання стічних вод до міської каналізації повинні зазначатися безпосередньо у договорі про приймання стічних вод до каналізаційної мережі, більше того, ці дані, згідно Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України від 19 лютого 2002 року №37, є істотними, тобто обов`язковими умовами такого договору.

Таким чином, позивач вказує, що на момент укладення договору, його умови щодо обов`язку абонентів отримувати умови на скид стічних вод, як дозвільний документ та відповідальність за неотримання такого дозволу не відповідають вимогам ст. 1, ч. 1 ст. 4 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" та ч. 3 ст. 1 Закону України "Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності", у зв`язку з чим позивач просить визнати недійсними окремі пункти та частини пунктів договору, а саме:

- п. 1.1 в частині "виконавець зобов`язується надавати споживачу послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему централізованого на підставі пред`явлених споживачем вимог до скиду стічних вод у систему централізованого водовідведення м. Києва";

- п. 1.5 в частині "споживач забезпечує наявність та своєчасне подовження вимог на скид стічних вод згідно з вимогами чинного законодавства (за виключенням передбачених законодавством випадків, коли споживачу не потрібно отримувати вимоги до скиду стічних вод)";

- п. 3.3.7 "споживач зобов`язується сплачувати за додаткову плату за скид стічних вод у разі відсутності Вимог до скиду в розмірі, визначеному згідно з чинним законодавством";

- п. 3.3.13 в частині "споживач зобов`язується своєчасно подовжувати у встановленому порядку вимоги до скиду стічних вод":

- п. 4.12 "у разі порушення споживачем п.п. 1.1., 1.5. цього договору останній сплачує виконавцю плату за скид стічних вод без чинних вимог до скиду стічних вод, яка нараховується у п`ятикратному розмірі тарифу на водовідведення відповідно до вимог чинного законодавства".

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що договір укладений у повній відповідності до вимог чинного законодавства, тому відсутні підстави для визнання недійсним зазначених позивачем пунктів договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що умови на скид стічних вод не відносяться до дозвільних документів, а відповідач не є дозвільним органом; Водоканал має право надавати абонентам Умови на скид стічних вод, а відповідач не має права скидати стічні води без одержання Умов на скид; при укладанні договору позивач погодився з усіма його умовами і ним не доведено порушення його прав.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки між позивачем і відповідачем у даній справі виникли на підставі договору №23459/5-09-Т від 13.01.2021 про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Предметом розгляду даного спору є вимога про визнання недійсними окремих положень вказаного договору з підстав їх невідповідності, на думку позивача, вимогам чинного законодавства.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015р. № 6-301цс15 та підтримана Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23.05.2018 у справі №916/5073/15).

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також доведено наявність порушеного права.

Позивач вказує, що окремі положення договору не відповідають положенням чинного законодавства, тобто є незаконними, у зв`язку із чим просить визнати недійсними частини пунктів 1.1, 1.5, 3.3.13 договору та повністю недійсними пункти 3.3.7, 4.12 договору.

У пункті 1.1 договору зазначено, що він укладається у відповідності із Законами України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

Частиною 2 статті 19 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" встановлено, що договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Згідно статті 20 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" істотними умовами договору про надання послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення є: режим надання послуг; обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання; порядок надання послуг з водовідведення; розмір та порядок оплати послуг централізованого водопостачання і водовідведення; права та обов`язки сторін договору; відповідальність сторін договору. У договорі про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення повинні бути зроблені посилання на нормативно-правові акти, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання та/або водовідведення. За згодою сторін договору про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення у ньому можуть бути зазначені інші умови.

Пунктом 1.1 договору, крім іншого, також встановлено, що споживач зобов`язується дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені, у тому Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затверджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.10.2011 № 1879.

Статтею 13 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" встановлено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення належать, зокрема, затвердження місцевих правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення відповідних населених пунктів.

Статтею 13-1 вказаного Закону унормовано, що місцеві правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення населеного пункту встановлюють вимоги щодо приймання стічних вод населеного пункту. Місцеві правила розробляються на підставі та з урахуванням вимог правил приймання стічних вод та порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в межах функцій органу місцевого самоврядування, розпорядженням від 12.10.2011 №1879 затверджені Правила приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва (Правила №1879), які встановлюють, зокрема, вимоги до абонентів, які скидають стічні води до міської каналізації, регламентують взаємні права та обов`язки абонентів і водоканалу, порядок визначення величини плати за скидання стічних вод у міську каналізацію, порядок контролю за виконанням цих Правил, відповідальність та засоби впливу за їх порушення.

Зазначені Правила №1879 не скасовано, не визнано недійсними або такими, що суперечать Конституції України та законодавству України, а тому, відсутні правові підстави для не застосування вказаних місцевих правил при розгляді спору у даній справі, оскільки такі правила є обов`язковим для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Правові позиції щодо чинності Правил №1879 викладені у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі №910/17483/18.

Відповідно до п. 1.2 Правил №1879 ці правила поширюються на організації, установи, підприємства усіх форм власності та фізичних осіб- підприємців, що скидають всі види стічних вод у міську систему каналізації.

Правила №1879 встановлюють вимоги до абонентів, які скидають стічні води до міської каналізації, регламентують взаємні права та обов`язки абонентів і водоканалу, порядок визначення величини плати за скидання стічних вод у міську каналізацію, порядок контролю за виконанням цих правил, відповідальність та засоби впливу за їх порушення (п. 1.5 Правил № 1879).

Відповідно до п.2.4 Правил №1879 абоненти зобов`язані, зокрема, отримати Умови на скид та укласти договір з водоканалом відповідно до ст.ст.19, 20 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання".

У відповідності до положень п.3.3 Правил №1879 абоненти зобов`язані отримати у водоканалі Умови на скид згідно з додатком 2. Умови на скид видаються на один рік.

Абонент не має права скидати стічні води без одержання Умов на скид. За скидання стічних вод без Умов на скид або після закінчення строку їх дії Абонент сплачує в п`ятикратному розмірі тарифу на послугу з водовідведення за весь період їх відсутності (п.8.1 Правил №1879).

Відповідно до п.8.6 Правил №1879 при порушенні цих Правил та Правил користування №190 водоканал: має право розглядати весь обсяг стічних вод (за розрахунковий період) як такий, що перевищує договірний, і плата за його скидання встановлюється в п`ятикратному розмірі тарифу за водовідведення у разі відсутності у Абонента Умов на скид чи закінчення строку їх дії.

Згідно п. 7.10 Правил №1879 при виявленні факту порушення вимог Правил абоненти сплачують у п`ятикратному розмірі тарифу за послуги водовідведення у випадках, визначених у абзацах 3-8 пункту 8.6 розділу 8 цих Правил.

Позивач вважає, що на момент укладення договору, його умови щодо обов`язку абонентів отримувати умови на скид стічних вод, як дозвільний документ та відповідальність за неотримання такого дозволу не відповідають вимогам ст. 1, ч. 1 ст. 4 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" та ч. 3 ст. 1 Закону України "Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності".

Так, Закон України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" визначає правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і встановлює порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та адміністраторів.

Статтею 1 Закону України "Про адміністративні послуги" встановлено, що суб`єкт надання адміністративної послуги є орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги.

З урахуванням приписів статті 1 вказаного закону, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не відноситься до жодного з перелічених вище суб`єктів, а тому не є дозвільним органом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" документ дозвільного характеру є дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Особливістю документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності та порядку їх видачі є те, що вони видаються суб`єктам господарювання для здійснення ними господарської діяльності тільки дозвільними органами.

У контексті положень ст. 13-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" та Правил №1879, а також наведених норм Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", Умови на скид стічних вод не є документом дозвільного характеру, а ними визначаються лише вимоги щодо прийняття стічних вод: обсяг, якість, хімічний склад.

Отже, Умови на скид стічних вод як такі спрямовані на контрольований скид стічних вод для забезпечення сталого функціонування системи централізованого водовідведення міста Києва з урахуванням її пропускних можливостей та очисних потужностей.

Твердження позивача про те, що на відповідача покладений обов`язок надання споживачам Умов на скид стічних вод, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки згідно пункту 1.1 договору позивач зобов`язався дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені, у тому числі, Правилами №1879, пунктами 2.4, 3.3 яких визначено, що саме абоненти зобов`язані отримати у водоканалі Умови на скид.

Отже, позивач у позовній заяві дійшов до помилкових висновків щодо покладення саме на відповідача обов`язку стосовно надання умов на скид стічних вод.

Крім того, безпідставним є твердження позивача про необґрунтованість встановлення сторонами у підпункті 4.10. п. 4. договору відповідальності у формі плати у п`ятикратному розмірі тарифу за відсутність умов на скид стічних вод, оскільки відповідальність за неотримання або несвоєчасне подовження умов на скид стічних вод передбачена пунктом 8 Правил №1879.

Порушення споживачами умов до скиду стічних вод може призвести до непередбачуваних наслідків від порушення функціонування окремої мережі водовідведення з локальним масштабом припинення приймання стічних вод від окремих об`єктів і аж до порушення роботи Бортницької станції аерації та неможливості приймання стічних вод всіх об`єктів міста Києва та частини об`єктів Київської області, їх очищення, що призведе до скиду у річку Дніпро недостатньо очищених стічних вод і забруднення ними рік і, як наслідок, до екологічної катастрофи з непередбачуваними наслідками.

Таким чином, встановлення споживачам умов до скиду стічних вод, які вони скидають до систем централізованого водовідведення, має на меті забезпечити стале функціонування такої системи та дотримання екологічного та санітарно-епідеміологічного законодавства.

Як визначено частині 1 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб`єкта цивільного права на укладення договору, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина 1 статті 12 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач при укладенні договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 13.01.2021 № 23459/5-09-Т погодився з усіма умовами зазначеного договору, оскільки останнім не зроблено жодного зауваження на договорі на не наданого будь-якого протоколу розбіжностей.

Отже, позивач при підписанні з відповідачем Договору був обізнаний з умовами договору, в якому, зокрема, у п. 1.1. є посилання на Правила приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, що затверджені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.10.2011 № 1879, якими і визначено порядок скидання стічних вод, умови отримання Умов на скид стічних вод та відповідальність за недотримання абонентами Умов за скид стічних вод.

Вирішуючи спір, суд, крім іншого, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд погоджується із висновку суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено невідповідності оспорюваних ним умов договору положенням законодавства, а також не доведено факту порушення його права або охоронюваного законом інтересу відповідачем, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж Ріелті" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09 листопада 2022 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.06.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук