ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2018/22

Господарський суд Київської області в складі

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/2018/22

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ

до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр «Київцентраеро», с. Гора Бориспільського району Київської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз

України», м. Київ

про стягнення 54 126,44 грн

Представники:

від позивача: Баранець М.Р., адвокат, довіреність № 1-3246 від 05.12.2022;

від відповідача: Бохан О.Г., довіреність № 7-03/104/23 від 13.03.2023;

від третьої особи: Будник Б.А., адвокат, довіреність № 14-128 від 08.05.2023.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі-позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр «Київцентраеро» (далі-відповідач) про стягнення 54 126,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач здійснював відбір природного газу з газотранспортної системи в обсязі 53,705, тис куб м у січні 2017 року без поданих постачальником газу номінацій, з огляду на що, за твердженнями позивача, вартість вказаних обсягів компенсується позивачу відповідно до порядку, встановленого частиною другою статті 8 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (в редакції Закону № 1639-ІХ від 14.07.2021).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.10.2022 відкрито провадження у справі № 911/2018/22, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначений в підготовчому засіданні на 23.11.2022.

21.11.2022 через канцелярію господарського суду від ДП обслуговування повітряного руху України надійшов відзив на позовну заяву № 1-17.1/3794/22 від 15.11.2022 (вх. № 16668/22), за змістом якого відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи про те, що між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та ДП обслуговування повітряного руху України були укладені Договори № 1749/1617-ТЕ-41 від 12.10.2016 та № 1897/1617-КП(Т)-41 від 18.11.2016, за якими між сторонами були погоджені обсяги передачі природного газу відповідачу у період 2016-2017 роки і, що без підтвердження позивачем номінацій ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не мав би постачати відповідачу природний газ.

Разом з цим, відповідач вказував на відсутність у нього заборгованості за поставлений природний газ у грудні 2016 - січні, лютому 2017, що підтверджується доданими відповідачем платіжними дорученнями.

Ухвалою господарського суду від 23.11.2022 підготовче засідання у справі № 911/2018/22 було відкладено на 14.12.2022.

29.11.2022 на електронну адресу господарського суду від АТ «Укртрансгаз» надійшла відповідь на відзив (вх. № 17349/22), в якій позивач зазначає про те, що у спірній період відповідач мав договірні відносини з постачання природного газу з АТ «НАК «Нафтогаз України», натомість постачальник не здійснив постачання природного газу відповідачу у січні 2017 року в обсязі 53,705, тис куб м, у зв`язку із невиконанням умов для постачання та наявності заборгованості за попередні періоди постачання природного газу внаслідок чого відповідачем здійснювався відбір природного газу з газотранспортної системи позивача без поданих номінацій його постачальником.

При цьому, Акціонерним товариством «Нафтогаз України» були повернуті відповідачу не підписані акти приймання-передачі природного газу за січень 2017 за Договором № 1897/1617-КП()Т -41 від 18.11.2016 на загальний обсяг 30,432 тис куб м природного газу та за Договором № 1749/1617-ТЕ-41 від 12.10.2016 на загальний обсяг 23,273 тис куб м природного газу, у зв`язку із невиконанням умов п. 17 Постанови № 758 КМУ від 01.01.2015, у зв`язку з чим відповідачу не були підтверджені планові обсяги (номінації) природного газу за січень 2017 року. При цьому, АТ «НАК «Нафтогаз України» зазначило, що не здійснювало постачання природного газу відповідачу у січні 2017, а тому повертає не підписані акти приймання-передачі.

Разом з цим, позивач зазначає про те, що згідно з поданих відповідачем доказів, зокрема, платіжних доручень та листів щодо повернення актів без підпису вбачається, що відповідачем здійснювалась оплата заборгованості перед АТ «НАК «Нафтогаз України» за минулі періоди.

Ухвалою господарського суду від 14.12.2022 закрито провадження у справі № 911/2018/22, справу призначено до розгляду по суті на 11.01.2023.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 11.01.2023 суд, враховуючи необхідність залучення до участі у справі третьої особи та те, що нормами Господарського процесуального кодексу України передбачене визначення доказів для правильного вирішення справи та залучення необхідних доказів до матеріалів справи лише на стадії підготовчого провадження, необхідності належного встановлення фактичних обставин справи, зважаючи на зміст та характер спірних правовідносин у цій справі, з метою повного та всебічного розгляду справи, дійшов висновку про наявність підстав для повернення справи до розгляду на стадію підготовчого провадження.

Так, ухвалою господарського суду від 11.01.2023 постановлено повернути справу № 911/2018/22 на стадію підготовчого провадження; підготовче засідання у справі № 911/2018/22 призначено на 01.02.2023; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

31.01.2023 на електронну адресу суду від АТ «НАК «Нафтогаз України» надійшли письмові пояснення № 14/4-71-23 від 31.01.2023 (вх. № 1960/23), в яких останній вказує на те, що ним не надавались номінації відповідачу на обсяги відібраного відповідачем газу 53,705 тис куб м, у січні 2017 року, що свідчить про відсутність господарських операцій та про те, що фактичний рух природного газу, від АТ «НАК «Нафтогаз України» до відповідача у спірний період не відбувався.

Третьою особою зазначено, що законодавче врегулювання означених правовідносин є додатковим доказом того, що споживання відповідачем у спірний період природного газу без номінацій покладає саме на відповідача компенсувати АТ «Укртрансгаз» вартість відібраного без номінацій обсягу природного газу.

Ухвалою господарського суду від 01.02.2023 підготовче засідання було відкладено на 06.03.2023.

21.02.2023 на електронну адресу суду від АТ «НАК «Нафтогаз України» надійшли додаткові письмові пояснення № 14/4-115-23 від 21.02.2023 (вх. № 3396/23), в яких останнім повідомлено про те, що вартість відібраних у січні 2017 року відповідачем у позивача обсягів природного газу, яка заявлена АТ «Укртрансгаз» до стягнення з відповідача, відповідачем АТ «НАК Нафтогаз України» не сплачувалась, оскільки компанія не надавала на обсяги спірного газу номінації, акти приймання-передачі не підписувались, оплата не отримувалась, що підтверджується виписками за Договором № 1897/1617-КП()Т-41 від 18.11.2016 та за Договором № 1749/1617-ТЕ-41 від 12.10.2016.

03.03.2023 через канцелярію суду від позивача надійшла заява №1001вих-23-1416 від 01.03.2023 (вх. № суду 4189/23) про застосування заходів процесуального примусу.

В судовому засіданні 06.03.2023 судом оголошено перерву у підготовчому засіданні на 20.03.2023.

16.03.2023 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на заяву позивача про застосування заходів процесуального примусу № 1-17.1/806/23 від 14.03.2023 (вх. № суду 5101/23).

В підготовчому засіданні 20.03.2023 представником позивача підтримано подану ним заяву про застосування заходів процесуального примусу №1001вих-23-1416 від 01.03.2023, обґрунтовуючи її тим, що пояснення, які надані відповідачем у відзиві на позовну заяву, свідчать про грубе порушення та зловживання ним процесуальними правами шляхом введення в оману суду щодо фактичних обставин справи (в частині пояснень (тверджень) щодо оплати відповідачем АТ «НАК «Нафтогаз України» вартості обсягу природного газу відібраного відповідачем у січні 2017 року), та вчинення дій з метою перешкоджання судочинству (повідомлення суду завідомо неправдивих відомостей щодо фактичних обставин справи), у зв?язку з чим АТ «Укртрансгаз» вважає за необхідне та просить суд постановити ухвалу про застосування щодо відповідача заходів процесуального примусу у виді стягнення в дохід державного бюджету штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою господарського суду від 20.03.2023 в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Укртрансгаз» № 1001вих-23-1416 від 01.03.2023 (вх. № суду 4189/23) про застосування заходів процесуального примусу було відмовлено; закрито підготовче провадження у справі № 911/2018/22, а справу призначено до розгляду по суті на 12.04.2023.

В судовому засіданні 12.04.2023 судом оголошено перерву з розгляду справи по суті на 17.05.2023.

В судовому засіданні 17.05.2023 представником позивача підтримані позовні вимоги вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстави, викладених у позові; відповідач заперечував проти позову вважаючи позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву; присутній представник третьої особи підтримав надані суду письмові пояснення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

АТ «Укртрансгаз» до 31.12.2019 виконувало функції оператора газотранспортної системи (далі - оператор ГТС) - суб`єкта господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників), що передбачено п. 19 ч. 1 cт. 1 Законом України «Про ринок природного газу».

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України є споживачем - юридичною особою, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (далі - споживач).

Як стверджує позивач Державне підприємство обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр «Київцентраеро» є захищеним споживачем природного газу у розумінні п. 10 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», оскільки здійснює надання важливих суспільних послуг та є виробником теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу», Постановами Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015, № 187 від 22.03.2017, № 867 від 19.10.2018 затверджено «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу».

За змістом вказаних Положень виробник теплової енергії мав право у визначений період купувати природний газ для всіх категорій використання природного газу у НАК «Нафтогаз України».

Між ДП обслуговування повітряного руху України (споживач) та ПАТ «НАК «Нафтогаз України (постачальник) 12.10.2016 укладено Договір на постачання природного газу № 1749/1617-ТЕ-41, предметом якого є постачання природного газу в 2016-2017 роках, який використовується відповідачем, виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Також, 18.11.2016 між ДП обслуговування повітряного руху України (споживач) та ПАТ «НАК «Нафтогаз України (постачальник) було укладено Договір на постачання природного газу № 1897/1617-КП(Т)-41, предметом якого є постачання природного газу в 2016-2017 роках, який використовується відповідачем, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ /організацій).

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р «Деякі питання опалювального сезону 2016/17», від 04.10.2017 № 720-р «Деякі питання опалювального сезону 2017/2018 року», від 03.10.2018 № 717-з «Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року» покладено на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» обов`язок разом з операторами газотранспортних та газорозподільних систем забезпечити протягом опалювальних сезонів 2016/17, 2017/2018, 2018/19 безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах, у тому числі, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр «Київцентраеро».

На підставі розпорядження від 05.10.2016 № 742-р (п. 1), яке є обов`язковим до виконання, на НАК «Нафтогаз України» та постачальників природного газу покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям ще на початку опалювального сезону.

Відповідно до п. 1 глави 1 розділу XI Кодексу газотранспортних систем, замовники послуг транспортування зобов`язані подати оператору ГТС номінації та/або місячну номінацію по точках входу та точках виходу.

Однак, як вказує позивач, за результатом опрацювання поданих номінацій, ним було встановлено відсутність номінацій НАК «Нафтогаз України» у спірному періоді у вказаних обсягах для Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр «Київцентраеро».

Також позивачем встановлено відсутність будь-якого замовника послуг транспортування та фактичної передачі в порядку, визначеному Кодексом ГТС суб`єктом ринку природного газу, зокрема будь-яким постачальником в обсязі 53,705 тис м куб у січні 2017 року на вході до газотранспортної системи для його подальшого транспортування для відповідача.

Позивач звертає увагу, що відбір природного газу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі КРЦ «Київцентраеро» у спірний період також підтверджується постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2022 у справі № 911/2403/21, якою підтримано позицію господарського суду Київської області та встановлено, що у січні 2017 року НАК «Нафтогаз України» не видава номінацій та не здійснював поставки газу відповідачу, а за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженого обсягу газу - номінації, фактичний відбір останнім обсягу газу може вважатися несанкціонованим відбором природного газу.

Таким чином, позивач стверджує, що хоч між НАК «Нафтогаз України» та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр «Київцентраеро» і діяли договірні відносини з постачання природного газу, однак обсяг відбору газу в розмірі 53,705 тис куб м у січні 2017 року відповідачем був здійснений саме з ресурсу позивача без поданих номінацій, внаслідок чого позивач має право на компенсацію вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу в розмірі 48 658,52 грн, а також нараховані на цю суму 613,72 грн 3% річних та 4 854,21 грн інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відносини, які виникли між сторонами врегульовані приписами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України Про ринок природного газу, Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2493 (надалі Кодекс ГТС).

Згідно із статтею 5 розділу 1 глави І Кодексу ГТС, номінацією визнається попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу. Несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період.

Відповідно до статті 1 розділу 3 глави І Кодексу ГТС, оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу послуги транспортування природного газу газотранспортною системою в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій.

Отже, подання та підтвердження номінацій є необхідною передумовою для споживання природного газу. Це зумовлено тим, що газотранспортна система є технологічним комплексом, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу (частина 1 статті 1 Закону України Про ринок природного газу). А функції з транспортування, розподілу та постачання природного газу розділені між різними суб`єктами ринку. Зазначене зумовлює необхідність координації та співпраці таких суб`єктів.

Відповідно до Ліцензії НКРЕКП Серії АЕ № 194511 від 28.02.2013 АТ Укртрансгаз до 31.12.2019, тобто до часу створення та початку функціонування окремого суб`єкта на ринку природного газу України оператора ГТС, виконував функції оператора ГТС, який здійснював діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Частиною 1 статті 11 Закону України Про ринок природного газу передбачено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Такі спеціальні обов`язки визначені Кабінетом Міністрів України в наступних постановах:

- від 01.10.2015 № 758 Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) (далі Постанова № 758);

- від 22.03.2017 № 187 Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі Постанова № 187).

- від 19.10.2018 № 867 Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі Постанова № 867).

Відповідно до вказаних постанов ПАТ НАК Нафтогаз України було зобов`язане постачати природний газ виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів. До таких виробників належав і відповідач. Незважаючи на це, постачання природного газу повинно було відбуватися з урахуванням вимог, які визначалися чинними нормативно-правовими актами: Законом України Про ринок природного газу та Кодексом ГТС.

З метою запровадження комплексу організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, в Україні ухвалено Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення від 03.11.2016 № 1730-VIII (далі Закон № 1730), а згодом Закон України Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу від 14.07.2021 № 1639-IX (далі Закон № 1639).

Оскільки на практиці виникали ситуації, коли ПАТ НАК Нафтогаз України не подавав номінацій оператору ГТС, а виробники теплової енергії продовжували споживати природний газ, АТ Укртрансгаз довелося балансувати газотранспортну систему за рахунок власного природного газу. Враховуючи ці обставини, законодавець визначив умови та суб`єкта ринку природного газу, якому споживач повинен сплатити вартість спожитого природного газу за відсутності підтверджених номінацій. Адже не може залишитися без урегулювання ситуація, коли особа спожила природний газ, проте нікому не оплатила його вартості.

Законом № 1639 було внесено зміни до Закону № 1730, розширивши сферу його дії, у тому числі шляхом викладення статті 2 в новій редакції, відповідно до якої дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону № 1730, Підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води), які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акта звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положеннями про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України Про ринок природного газу, чинними протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів.

Тобто зі змісту вказаної норми закону вбачається, що підприємства, які виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, мають обов`язок оплатити особі, яка виконувала функції оператора ГТС до 31.12.2019, вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеним положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальних суспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановою КМУ, за наявності таких умов:

- учасниками процедури врегулювання заборгованості мають бути підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію;

- відбір природного газу відбувся упродовж 01.12.2015-31.12.2019;

- відбір природного газу відбувся без поданих постачальником газу номінацій та за умови відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів;

- строк оплати настав з 01.10.2021.

Згідно наявної у матеріалах справи інформації, загальний обсяг відбору у вказані періоди, а саме у січні 2017 року склав 53,705 тискуб м.

Вказані обсяги відбору природного газу підтверджуються:

- звітом Акціонерного товариства Київоблгаз (далі - АТ Київоблгаз) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу АТ Київоблгаз між замовниками послуг транспортування (постачальниками) в розрізі їх споживачів за січень 2017 року, згідно з якими, у графі «Підтверджений обсяг номінацій за місяць, всього» зазначено 0, водночас, у графі «Фактичний обсяг за місяць всього» (тобто, фактично спожитий обсяг без підтвердженої номінації постачальника) зазначено про відбір ДП обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр «Київцентраеро» природного газу в наступному обсязі та періоді: за січень 2017 року обсягом 53,705 тис м куб;

- актом наданих послуг транспортування природного газу, підписаного між АТ Укртрансгаз та КРЦ «Київцентраеро» за січень 2017 року - акт від 31.03.2017 на обсяг 53,705, тис куб м природного газу;

- актом наданих послуг з розподілу природного газу, підписаного АТ Київоблгаз за січень 2017 року - акт на обсяг 53,705 тис куб м природного газу.

Також відбір природного газу ДП обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр «Київцентраеро» у спірний період підтверджується рішенням Господарського суду Київської області від 08.12.2021у справі № 911/2403/21, яке залишено в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020, та в якому встановлено обставини щодо споживання відповідачем у січні 2017 року природного газу в обсязі 53,705 тис куб м.

Підсумовуючи наведене вище, суд констатує, що у спірному періоді відповідач здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником та підтверджених оператором ГТС номінацій, що порушує приписи статті 1 розділу 3 глави І Кодексу ГТС та з огляду на частину 2 статті 8 Закону № 1730 (в редакції Закону № 1639) є підставою для виникнення у Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр «Київцентраеро» обов`язку компенсувати АТ «Укртрансгаз» вартість відібраного у січні 2017 року без номінацій обсягів природного газу в строки, визначені законом.

Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону України № 1730 зі змінами та доповненнями обсяги природного газу, зазначені в частині другій цієї статті, визначаються як різниця між обсягами фактично спожитого природного газу на підставі алокацій/звітів операторів газорозподільних систем та обсягами поставленого/придбаного природного газу на підставі договорів купівлі-продажу/постачання природного газу та актів приймання-передачі природного газу за відповідний період споживання.

У зв`язку з зазначеним, згідно поданого розрахунку позивача вартість відібраних без номінацій обсягів природною газу у визначеному періоді у загальному обсязі 53,705 тис куб м за цінами реалізації природного газу по категоріям споживачів загалом складає 318 492,13 гривень, яку відповідач зобов`язаний сплатити протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021, щомісяця рівними частинами оплатити позивачу.

Відповідно, розмір щомісячної оплати (починаючи з 01.10.2021) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу складає 4 423,50 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на вересень 2022 року, строк оплати за період з 01.10.2021 по 01.09.2022 вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав, а тому за розрахунком позивача відповідач зобов`язаний був сплати 48 658,52 гривень.

Перевіривши розрахунок компенсації за вказаний позивачем період, суд встановив, що останній є обґрунтованим та відповідає вимогам чинного законодавства, тож заявлена до стягнення з відповідача компенсація вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу у січні 2017 року підлягає задоволенню повністю у заявленому розмірі.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 613,72 грн 3 % річних та 4 854,21 грн інфляційних втрат, нарахованих за загальний період з 01.11.2021 по 01.09.2022.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат на предмет правильності та обґрунтованості, суд дійшов висновку про правомірне здійснення нарахування позивачем зазначених сум, та, відповідно, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача, суд відзначає наступне.

Так, заперечуючи проти позову відповідач вказував на відсутність у нього заборгованості за спірний період, що підтверджується доданими відповідачем платіжними дорученнями.

Однак, з поданих відповідачем доказів, на підтвердження відсутності у нього заборгованості, зокрема, платіжних доручень та листів щодо повернення актів без підпису вбачається, що відповідачем здійснювалась оплата заборгованості перед АТ «НАК «Нафтогаз України» за минулі періоди.

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу КРЦ «Київцентраеро» зверталось до НАК «Нафтогаз України» з листом про зарахування переплати по договорах, відповідно до якого відповідач: «просить зарахувати переплату у сумі 61 456,74 грн за Договром від 12.10.2016 № 1749/1617-ТЕ-41 в оплату за Договором від 18.10.2017 № 2326/1718-ТЕ-41 та переплату в сумі 344 344,55 грн за Договором від 18.11.2016 № 1897/1617-КП(Т)-41 зарахувати в оплату за Договором від 06.11.2017 № 4100/17-КП(Т)-41.

Разом з цим, в межах даної справи спірним періодом відбору природного газу є січень 2017 року, у зв`язку з чим доводи відповідача про здійснення ним оплати за відібраний у грудні 2016 та лютому 2017 року взагалі не стосується предмету розгляду даної справи.

А отже, враховуючи, що спожитий Державним підприємством обслуговування повітряного руху України в особі КРЦ «Київцентраеро» газ в обсязі 53,705 тис куб м не був оплачений жодному з учасників ринку природного газу, його вартість має бути оплачена Державним підприємством обслуговування повітряного руху України в особі КРЦ «Київцентраеро» на умовах частини 2 ст. 8 Закону №1730.

Погашення заборгованості за спожитий природний газ відповідає вимогам законодавства та не є додатковим фінансовим тягарем для ДП КРЦ «Київцентраеро», і відповідачем не доведено зворотнього.

У поданих відповідачем запереченнях немає суперечностей стосовно того, що ним здійснено споживання природного газу без поданих та підтверджених номінацій. Останній вказує лише на те, що обов`язок із подання номінацій покладений на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», а сам відбір газу ним був вчинений на договірній основі.

З даного приводу суд звертає увагу на таке.

Предметом заявленого позову в даній справі є стягнення заборгованості з компенсації вартості спожитого відповідачем без номінацій у січні 2017 року природного газу обсягом 53,705 тис куб м на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» №1730-VIII від 03.11.2016 зі змінами, внесеними Законом №1639 від 14.07.2021.

За змістом вказаних норм компенсація (оплата) вартості природного газу позивачу не є збитками чи санкціями та здійснюється по факту споживання природного газу протягом періоду з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року без поданих постачальником газу номінацій та по факту відсутності підписання актів приймання-передачі природного газу з постачальником, незалежно від наявності у спірний період договорів із постачальником природного газу із запланованими обсягами постачання та незалежно від того, з чиєї вини номінації не були видані та Акти не були підписані.

Таким чином, для спростування позовних вимог, відповідач мав подати докази подання постачальником номінацій на зазначені обсяги природного газу та акти приймання-передачі природного газу, підписані між постачальником природного газу і відповідачем. Однак, вказані докази не були подані відповідачем, як і не були встановлені обставини підписання актів приймання-передачі в спірний період між НАК «Нафтогаз України» та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України в особі КРЦ «Київцентраеро». Посилання на те, що у разі надіслання актів постачальнику та ненадання обгрунтованих заперечень вони вважаються підписаними, не грунтуються ані на нормах закону, ані на положеннях укладених договорів постачання.

Водночас відповідачем не було подано доказів сплати грошових коштів на рахунок постачальника природного газу АТ «НАК «Нафтогаз України» за отриманий природний газ у спірному періоді.

Щодо доводів відповідача про неможливість застосування положень ч. 2 ст. 8 Закону України № 1730-VIII у редакції Закону України № 1639-ІХ з огляду на загальновизнані принципи права, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, суд зазначає таке.

Закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі "lex ad praeterian non valet" полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Системний аналіз викладеного дає змогу виокремити два випадки зворотної дії норм цивільного/господарського законодавства: 1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність; 2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства (висновок судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2021 у справі №904/7905/16).

Суд також враховує, що за вимогами частини першої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Таким чином у контексті спірних правовідносин суд зазначає про те, що внесення змін до законодавства шляхом його доповнення щодо особливостей врегулювання відносин підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води) на ринку природного газу, свідчить про те, що по-перше, такі зміни поширюються на правовідносини, що виникли з 01.12.2015 по 31.12.2019, тобто підлягають обов`язковому застосуванню виключно до правовідносин які виникли до набрання ними законної сили; по-друге, що до їх запровадження, ці відносини не були врегульовані таким чином.

Суд також враховує, що відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, виходячи із загально-дозвільного принципу, який закріплений у частині першій статті 19 Конституції України, суд зазначає про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 8 Закону №1730-VIII у редакції Закону №1639-ІХ та про наявність підстав для задоволення позову, які відповідають принципам справедливого судового розгляду у контексті частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 04.05.2023 у справі № 914/1940/22.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а тому суд приймає рішення про стягнення з ДП обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр «Київцентраеро» на користь АТ «Укртрансгаз» 48 658,52 грн компенсації вартості відібраного без номінацій обсягу природного газу у січні 2017 року, 613,72 грн 3 % річних та 4 854,21 грн інфляційних нарахувань.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08301, Аеропорт, Київська область, м. Бориспіль, а/с 115, ) в особі Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр «Київцентраеро» (08324, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, код ЄДРПОУ ВП 13738233) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) 48 658 (сорок вісім тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн 52 коп заборгованості, 4 854 (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) грн 21 коп інфляційних нарахувань, 613 (шістсот тринадцять) грн 72 коп. 3 % річних та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп судового збору.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 22.06.2023.

Суддя О.О. Христенко