ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"27" червня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2680/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ківісмартюа» (вх. № 2-940/23 від 26.06.2023) про забезпечення позову по справі № 916/2680/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ківісмартюа» (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Опт» (73000, м. Херсон, вул. Шенгелія, буд. 3-А, )

про стягнення 785 141,63 грн,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ківісмартюа» звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Опт» про стягнення загальної суми заборгованості в розмірі 785 141,63 грн.

Позовні вимоги направлено на стягнення із відповідача заборгованості за договором поставки № 21/07/2020-СОП від 21.07.2020 у загальному розмірі 785 141,63 грн., з яких сума основної заборгованості за договором у розмірі 732 691,80 грн, 32 805,73 грн пені, 2518,63 грн 3 % річних, 17 125,47 грн інфляційного збільшення заборгованості за порушення строків оплати товару, поставленого за видатковою накладною № 116 від 04 листопада 2021 року.

26.06.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «Ківісмартюа» було подано заяву (вх. № 2-940/23) про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить суд до набрання законної сили рішенням суду накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Строй Опт» у межах ціни позову в розмірі 785 141,63 грн. (або еквівалент вказаної суми у будь-яких іноземних валютах), які знаходяться або обліковуються на будь-яких рахунках у банківських установах, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову.

В обґрунтування поданої заяви ТОВ «Ківісмартюа» було зазначено суду, що ним подано до суду позовну заяву із вимогами про стягнення із ТОВ «Строй Опт» заборгованості за договором поставки у загальному розмірі 785 141,63 грн., з яких сума основної заборгованості за Договором поставки товарів № 21/07/2020-СОП від 21 липня 2021 року у розмірі 732 691,80 грн, 32805,73 грн пені, 2 518,63 грн 3 % річних, 17 125,47 грн інфляційного збільшення заборгованості запорушення строків оплати товару поставленого за видатковою накладною № 116 від 4 листопада 2021 року.

Позивачем вказано, що зазначена заборгованість виникла у зв`язку із невиконанням ТОВ «Строй Опт» своїх зобов`язань за договором поставки товарів № 21/07/2020-СОП від 21 липня 2021 року, який був укладений між сторонами.

Ґрунтуючи подану заяву позивач, посилаючись на п. 1.1., п. 2.2., п. 4.8. договору, зазначив, що в період з листопада 2020 року по листопад 2021 року ним було поставлено відповідачу товари на загальну суму 24 095 515,45 грн. Сторонами було підписано видаткові накладні на зазначену суму.

Після підписання видаткових накладних, позивачем на виконання положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України складено та зареєстровано податкові накладні на загальну суму 24 095 515,45 грн., в т.ч. ПДВ. Зазначені податкові накладні, після реєстрації їх у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, надали відповідачу право на податковий кредит та на суму податку (ліміту) який обчислюється для реєстрації відповідачем своїх податкових накладних, та з огляду на викладене, є наслідком здійснення операцій постачання товарів і відповідно підтверджують факт отримання відповідачем товарів в погодженій сторонами кількості та вартості.

Як зауважив позивач, усі поставки товару за договором поставки здійснювалися позивачем з листопада 2020 року по листопад 2021 року, на підтвердження чого було підписано видатковів накладні.

В подальшому, за ствердженням позивача, 19.05.2023 між позивачем та відповідачем в особі диретора Южбабенко В. було підписано Акт звірки взаєморозрахунків та додаток до нього, в якому відображено розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки станом на 19 травня 2023 року в сумі 732 691,80 грн.

На переконання позивача, підписанням даного Акту керівник відповідача беззаперечно погодився із: фактом поставки товару; розміром заборгованості, та настанням моменту виконання зобов`язань по оплаті поставленого товару.

Відтак, позивач вважає, що документи, додані позивачем до позовної заяви, беззаперечно свідчать про те, що відповідач отримав товари на загальну суму 24 095 515,45 грн, проте оплатив товари частково, розмір заборгованості за поставлений товар складає 732691,80 грн та відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару більше ніж на 17-ть місяців.

З системного аналізу змісту укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки та діючого законодавства, на думку позивача, слідує, що момент переходу права власності на товар є моментом одержання товару покупцем. Метою укладення договору поставки між сторонами є отримання товару покупцем та отримання грошових коштів постачальником, тому укладаючи такий договір, позивач розраховував на отримання оплати за поставлений товар і добросовісну поведінку зі сторони відповідача, яка мала б полягати у повному розрахунку за отриманий товар.

Разом з тим, за ствердженням позивача, відповідач, як покупець, до якого з моменту передачі товару перейшло право власності на нього, не здійснив його повної оплати, не надав інформації щодо реалізації/нереалізації товару. Обов`язок Відповідача оплатити вартість поставленого йому Позивачем товару виникає через закон (ч. 1 ст. 265 ГК, ст. 655, 692, 712 ЦК) і не залежить від факту реалізації товару третім особам.

Відтак, позивач вважає, що із викладених положень законодавства та положень договору поставки випливає, що дата підписання між позивачем та відповідачем видаткової накладної є датою коли відповідач отримав товар. Сторони спору узгодили перехід права власності на поставлений позивачем товар до відповідача-покупця у момент прийняття ним товару від позивача-постачальника. Перехід права власності вимагає від відповідача подальших дій він зобов`язаний оплатити вартість поставленого йому товару.

При цьому, позивач наголошує, що його представники та посадові особи неодноразово зверталися до посадових осіб та представників відповідача із проханням виплатити заборгованість за договором поставки, однак відповідач виконувати свої зобов`язання по оплаті грошових коштів за поставлений за договором поставки товар відмовляється.

Окрім того, позивачем було зазначено суду, що 14.06.2023 через поштового оператора «Нова пошта» адвокатом позивача надіслано на адресу відповідача лист за вих. № 1336 від 14.06.2023, із вимогою виплатити основну суму заборгованості.

Позивачем було зауважено суду, що від відповідача не надходило жодних повідомлень про неможливість виконання своїх зобов`язань у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин, в тому числі у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану, обумовленого військовою агресією Російської Федерації.

Водночас, як наголошує позивач, з моменту останньої поставки пройшло більше 1-го року та 5-ти місяців, у зв`язку із чим, позивачем нараховано значний розмір заборгованості за пенею, 3 % річних та інфляційним збільшенням заборгованості.

Крім того, позивачем зазначено, що як вбачається із змісту довідки № 336057024, в державному реєстрі речових прав відсутні будь-які записи про право власності, у зв`язку з чим позивач робить висновок, що у власності відповідача відсутні будь-які об`єкти нерухомості, що свідчить про те, що у випадку задоволення позовної заяви, єдиним джерелом погашення заборгованості перед позивачем є грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках відповідача.

Позивачем також було повідомлено, що в розпорядженні бенефіціарів відповідача є декілька юридичних осіб, що надає можливість відповідачу перевести господарську діяльність юридичної особи ТОВ «Строй Опт» на інші юридичні особи, будь-яким способом вивести гроші із банківських рахунків ТОВ «Строй Опт», та ухилитися від оплати заборгованості перед позивачем.

За твердженням позивача, є очевидним ризик того, що без вжиття заходів забезпечення позову, відповідач може здійснити фіктивні розрахунки з контрагентами, або використати грошові кошти на користь інших суб`єктів господарської діяльності, при цьому ухилитися від розрахунків із позивачем.

Водночас, у разі задоволення позовної заяви, позивач, на його думку, позбавлений гарантій виконання судового рішення відповідачем, тому арешт грошових коштів на банківських рахунках відповідача направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача та гарантує виконання судового рішення за даним позовом.

При цьому, позивач зауважив, що застосування заходів забезпечення позову не порушить права та законні інтереси відповідача, оскільки зобов`язання по оплаті заборгованості повинні були бути виконані відповідачем більше 17-ти місяців тому. У випадку якщо судом не буде задоволено дану заяву про забезпечення позову, то в подальшому, після розгляду судової справи, відповідач може ухилитися від виконання своїх обов`язків, що призведе до значних збитків для позивача. Сам факт невиконання відповідачем грошових зобов`язань на суму понад 700 тис. грн. протягом 17-ти місяців вже спричинив позивачу значні збитки, які виявилися, в тому числі у знецінені національної валюти на понад 30 відсотків. Окрім того, для подання даної позовної заяви, позивач вимушений був оплатити судовий збір у розмірі 11000,00 грн., оплатити витрати на правничу допомогу, тощо.

Отже, заходи забезпечення позову про які просить позивач, на його думку, забезпечать виключно ефективний захист порушених прав та інтересів заявника під час розгляду поданого позову, та у разі його задоволення судом в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Дослідивши текст описаної вище заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ківісмартюа» на предмет відповідності нормам українського законодавства, господарський суд дійшов висновку про її задоволення, виходячи з такого

Так, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду; забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За положеннями ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до ч.1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Згідно ч.6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення, суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Також заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарського процесуального кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Вищевикладене відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

За приписами абзацу 3 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу.

Предметом позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ківісмартюа» є вимога майнового характеру про стягнення грошових коштів у розмірі 785 141,63 грн.

Оскільки виконання в майбутньому судового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ківісмартюа» про стягнення 785 141,63 грн у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, тому застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язане із предметом позову.

Адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Таким чином, суд вважає, що вжиті заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом майбутньої позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Суд звертає увагу на те, що у зв`язку з поданням позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).

До того ж, за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22).

Окрім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує, зокрема, висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.03.2020 року по справі № 910/7338/19, згідно якого невжиття наведених позивачем у заяві про забезпечення позову заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у справі (у разі задоволення позову), ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду цієї справи відповідач здійснить розпорядження своїм майном або частиною майна у будь-який спосіб, зокрема відчужить своє майно (частину майна) на користь інших осіб (у тому числі шляхом продажу, дарування, передачі в управління або оренду, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, найм, передачі в іпотеку та/або заставу, будь-якого іншого обтяження), то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить ефективний захист та поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся з позовом у цій справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Господарський суд зазначає, що ТОВ «Ківісмартюа» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 785 141,63 грн, яка виникла з підстав неналежного виконання ТОВ «Строй Опт», зобов`язань за договором поставки №21/07/2020-СОП від 21.07.2020. Водночас, заявник просить суд забезпечити позов шляхом, зокрема, накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «Строй Опт» і знаходяться на його рахунках у межах ціни позову 785 141,63 грн. Наведене дозволяє суду дійти висновку про адекватність обраного заходу забезпечення із заявленими позовними вимогами.

Господарський суд зазначає, що поведінка Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Опт» у спірних правовідносинах не може вважатись доброчесною, оскільки не було сплачено заборгованість перед заявником. Наведене дозволяє суду зробити висновок, що обраний заявником захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на кошти є адекватним та співмірним із предметом позову.

Слід зазначити про відсутність підстав, які можуть свідчити, що вжиття заходів забезпечення позову може перешкоджати господарській діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Опт».

З викладених обставин, господарський суд вважає доведеним наявність достатньо обґрунтованого припущення, що грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Строй Опт» на момент звернення із вказаною заявою, можуть зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання рішення, що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у разі його ухвалення на користь заявника.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи, що ТОВ «Ківісмартюа» звернулось до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості у розмірі 785141,63 грн, які потребуватимуть примусового виконання рішення суду у випадку їх задоволення, господарський суд доходить висновку про існування зв`язку між обраним заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог. Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав заявника.

Наведене, з урахуванням надання ТОВ «Ківісмартюа» доказів, які підтверджують, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «Строй Опт», є обґрунтованими, адекватними та співмірними із заявленими позовними вимогами, а також наявністю конкретного зв`язку між відповідним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, дозволяє суду зробити висновок про наявність правових підстав для задоволення поданої заяви шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Строй Опт», що належать та знаходяться у нього у межах ціни позову 785141,63 грн.

Так, вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Одночасно, суд вважає, що у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу, мають суто процесуальний «забезпечувальний» характер та їх вчинення жодним чином не впливає на вирішення справи по суті.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Окремо суд звертає увагу учасників справи на те, що в ч.6 ст.140 ГПК України передбачена можливість вирішення судом питання щодо зустрічного забезпечення.

Частинами 1 та 4 ст.141 ГПК України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Оскільки на теперішній час у суду відсутня інформація з приводу можливих збитків відповідача та їх розміру, правові передумови для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Строй Опт» не позбавлено права подати до суду відповідне клопотання, яке підлягає розгляду протягом строків, встановлених ст.141 ГПК України.

Керуючись статтями 2, 13, 76, 79, 86, 136, 137, 140, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ківісмартюа» (вх. № 2-940/23 від 26.06.2023) про забезпечення позову по справі № 916/2680/23 задовольнити.

2. Накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Строй Опт» (73000, м. Херсон, вул. Шенгелія, буд. 3-А, ) у межах ціни позову у розмірі 785 141 (сімсот вісімдесят п`ять тисяч сто сорок одна) грн 63 коп (або еквівалент вказаної суми у будь-яких іноземних валютах), які знаходяться або обліковуються на будь-яких рахунках у банківських установах, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову до набрання законної сили рішенням суду.

3. Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень та може бути пред`явлена до виконання в строк, встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

4. Стягувачем за даною ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ківісмартюа» (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63, ).

5. Боржником за даною ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Строй Опт» (73000, м. Херсон, вул. Шенгелія, буд. 3-А, ).

Ухвала набрала законної сили 27.06.2023 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Цісельський Олег Володимирович