ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р. м. Київ Справа № 911/647/23

Господарський суд Київської області в складі

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/647/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Дмитрієва Віктора Вікторовича, м. Бахмут Донецької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельне об`єднання «Герц», с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області

про стягнення 419 146,42 грн

Представники:

від позивача: Деменкова Є.С., адвокат, ордер серії АН № 1072969 від 20.09.2022;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Дмитрієв Віктор Вікторович (далі-позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельне об`єднання «Герц» (далі-відповідач) про стягнення 419 146,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 12/7 від 12.07.2021 в частині своєчасної оплати отриманого відповідачем товару.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.03.2023 відкрито провадження у справі № 911/647/23, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначений в підготовчому засіданні на 12.04.2023.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.04.2023 підготовче засідання було відкладено на 10.05.2023.

10.05.2023 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання (вх. № 1444/23), в якому останній просить суд закрити провадження у справі № 911/647/23 в частині стягнення 30 000,00 грн, у зв`язку із частковою оплатою відповідачем розміру заборгованості. Разом з цим, позивач просить суд за уточненими розрахунками, поміж суми заборгованості в розмірі 294 628,66 грн стягнути з відповідача 98 375,00 грн інфляційних нарахувань та 12 695,30 грн 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.05.2023 закрито підготовче провадження у справі № 911/647/23, справу призначено до розгляду по суті на 31.05.2023.

В судовому засіданні 31.05.2023 представником позивача підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в засідання суду жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не надіслав.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд справи за його участі, про що свідчать направлені на адресу суду ухвали від 20.03.2023 та 12.04.2023 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на поштову адресу, зазначену в позовній заяві.

Проте, зазначені поштові конверти, разом із ухвалами суду були повернуті на адресу суду із відмітками «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України визначено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Разом з тим, згідно зі ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" визначено, що рішення суду проголошується прилюдно, крім випадків, коли розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні. Кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону. Якщо судовий розгляд відбувався у закритому судовому засіданні, судове рішення оприлюднюється з виключенням інформації, яка за рішенням суду щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. функціонує в межах Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Доступ до окремих думок суддів через Реєстр забезпечується у тому самому порядку, що й до судового рішення, стосовно якого викладено окрему думку.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Частиною 3 ст. 6 Закону України "Про доступ до судових рішень" передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Так, ухвали Господарського суду Київської області від 20.03.2023 та 12.04.2023 були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач міг ознайомитися з текстом ухвал суду та надати відзив на позовну заяву.

Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Схожа правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), провадження №11-268заі18.

Враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку і її повернення до суду «за закінченням терміну зберігання», суд дійшов висновку, що відповідно до приписів п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвали суду вважаються врученими відповідачу з дня проставлення у поштовому відділенні відмітки «за закінченням терміну зберігання».

Попре, це суд також відзначає про те, що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення щодо ухвали суду від 10.05.2023.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції.

Частиною першою ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

12.07.2021 між Фізичної особою-підприємцем Дмитрієвим Віктором Вікторовичем (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельне об`єднання «Герц» (відповідач, покупець) укладений Договір поставки № 12/7, за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця замовлений товар, який зазначається в підписаних сторонами специфікаціях до цього товару, а покупець зобов`язується своєчасно прийняти замовлений товар здійснити його оплату в розмірі, порядку та у строки передбачені договором.

Ціна товару вказується сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору, які є його невід`ємною частиною. Ціни в специфікаціях визначені з урахуванням ПДВ (п. 2.1 договору).

Загальна вартість договору визначається виходячи з вартості фактично поставленого покупцю товару згідно з підписаними сторонами специфікаціями в період дії цього договору (п. п. 2.2 договору).

Розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем протягом 10 банківських днів після поставки товару та підписання сторонами документів, визначених у п. 3.4 договору (п. 2.3 договору).

Розрахунки за товар здійснюються шляхом перерахування покупцем коштів на банківський рахунок постачальника (п 2.4 договору).

Умовами п. 3.4 договору визначено, що приймання-передача товару оформлюється шляхом підписання сторонами відповідних документів про приймання-передачу товару. Разом з товаром постачальник повинен передати покупцю рахунок-фактуру, видаткову накладну, копію сертифікату відповідності (якості) виробника товару.

Відповідно до п. 3.8 договору товар за цим договором вважається поставленим та право власності на товар переходить від продавця до покупця з дати передачі товару покупцеві на умовах даного договору та підписання сторонами документів, визначених у п. 3.4 цього договору.

Умовами п. 9.1 договору визначено, що даний договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення підписів печатками. Даний договір діє з дати набрання ним чинності й до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Між позивачем та відповідачем були підписанні Додатки №№ 1, 2, 3, 4 до договору «Специфікація купівлі-продажу», за якими між сторонами погоджені найменування товару, який підлягає поставці, одиниця виміру, кількість, ціна та його загальна вартість.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору поставки № 12/7 від 12.07.2021 ним було поставлено відповідачу товар, про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні № 160 від 16.08.2021 на суму 19 927,69 грн, № 142 від 27.07.2021 на суму 224 361,31 грн, № 183 від 10.09.2021 на суму 151 085,62 грн, № 190 від 16.09.2021 на суму 12 403,33 грн, № 200 від 17.09.2021 на суму 23 328,61 грн.

Відповідні видаткові накладні підписані представниками позивача та відповідача та скріплені печатками.

Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний у видаткових накладних товар прийнятий відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

Однак, як стверджує позивач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань, повна вартість отриманого товару у визначені строки сплачена відповідачем не була.

ТОВ «Будівельне об`єднання «Герц» звернулось до ФОП Дмитрієва В.В. з листом № 1665 від 17.11.2021, в якому відповідач вказував на наявну за ним заборгованість 486 943,00 грн та просив надати останньому можливість погашення заборгованості за запропонованим графіком:

до 30.11.2021- 162 314,33 грн;

до 31.12.2021- 162 314,33 грн;

до 31.01.2022- 162 314,33 грн;

Разом з цим, за твердженням позивача станом на день підготовки даної позовної заяви наявна за відповідачем заборгованість в сумі 324 629,03 грн лишається не оплаченою, що і стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під час розгляду справи, судом було встановлено, що вже після звернення позивача з позовом до суду та відкриття провадження у справі № 911/647/23 відповідач частково здійснив оплату заборгованості в розмірі 30 000,00 грн., про що зазначає позивач у своїй заяві (вх. № 1444/23 від 10.05.2023) та надає банківську виписку по особовому рахунку.

Відповідно до статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вимоги статті 231 ГПК України, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 30 000,00 грн. заборгованості з огляду на відсутність предмету спору.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача в частині своєчасної оплати отриманого відповідачем, на підставі Договору поставки № 12/7 від 12.07.2021 товару, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості в сумі 294 628,66 грн відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 294 628,66 грн визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, в частині своєчасної оплати отриманого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача 98 375,00 грн інфляційних нарахувань та 12 695,30 грн 3 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти.

Позивачем заявлено до стягнення 98 375,00 грн інфляційних нарахувань.

При розрахунку інфляційних нарахувань на заборгованість 162 314,33 грн за період з 01.01.2022 по 07.03.2023 позивачем здійснено розрахунок інфляційних нарахувань за повний місяць - березень 2022.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 910/18557/20, з урахуванням останніх правових позицій, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, що також має місце у справі, що розглядається інфляційна складова за певний місяць враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці (час прострочення у неповному місяці більше 15 днів - за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяці (15 днів) - за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується).

На підставі вказаних норм права, суд перевіривши розрахунок 3 % річних, визнавши, що він є арифметично вірним, а отже вимога позивача про стягнення з відповідача 12 695,30 грн 3 % річних визнається судом та підлягає задоволенню. Разом з цим, за вірним розрахунком, зробленим судом, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні нарахування в сумі 95 246,16 грн.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Що стосується заявлених до стягнення з відповідача 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача, суд зазначає наступне.

Так, звертаючись до господарського суду із позовною заявою, позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги. В обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, позивачем були надані Договір про надання правничої допомоги б/н від 20.09.2022, укладений між ФОП Дмитрієвим Віктором Вікторовичем (клієнт) та адвокатом Деменковою Євгенією Сергієвною, квитанція б/н від 03.01.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 4790 від 28.02.2017.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Так, за умовами п. 1.1 договору предметом договору є забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта у статусі позивача, заявника, стягувача при стягненні дебіторської заборгованості з ТОВ «БО «Герц»; надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво інтересів клієнта у судах всіх юрисдикцій під час здійснення судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів клієнта в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій, або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 3.6 договору визначено, що гонорар винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах та в порядку, що визначені договором.

Гонорар складає 20 000,00 грн, судовий збір в дану суму не входить, сплачується клієнтом окремо.

Розмір гонорару не залежить від досягнення чи не досягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт.

Клієнт сплачує гонорар готівкою, про що адвокат видає клієнту розрахункову квитанцію.

З наявної в матеріалах справи розрахункової квитанції від 03.01.2023 вбачається, що ФОП Дмитрієвою В.В. було отримано на підставі Договору б/н від 20.09.2022 - 20 000,00 грн.

Так, згідно зі статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Як вже було зазначено вище, відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до статті Правил адвокатської етики, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Так, укладаючи Договір про надання правничої допомоги б/н від 20.09.2022 між адвокатом та клієнтом був погоджений фіксований розмір адвокатського гонорару в розмірі 20 000,00 грн.

Таким чином, розглянувши додані докази, суд відзначає, що віднесення вищевказаних витрат до складу судових передбачено законом, надання послуг адвоката підтверджується матеріалами справи, а отже суд дійшов висновку про включення витрат позивача на професійну правничу допомогу до складу судових витрат у даній справі.

Таким чином, враховуючи надання суду документального підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, однак беручу до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, покладається судом на відповідача в сумі 18 733,36 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 231, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 911/647/23 в частині стягнення 30 000,00 грн заборгованості.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельне об`єднання «Герц» (08131, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Боголюбова, 6, код ЄДРПОУ 6, ) на користь Фізичної особи-підприємця Дмитрієва Віктора Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 294 628 (двісті дев`яносто чотири тисячі шістсот двадцять вісім) грн 66 коп заборгованості, 95 246 (дев`яносто п`ять тисяч двісті сорок шість) грн 16 коп інфляційних нарахувань, 12 695 (дванадцять тисяч шістсот дев`яносто п`ять) грн 30 коп 3 % річних, 5 889 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять) грн 01 коп судового збору та 18 733 (вісімнадцять тисяч сімсот тридцять три) грн 36 коп судових витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

4. В іншій частині в позові відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 26.06.2023.

Суддя О.О. Христенко