ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"27" червня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1190/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи:

за позовом: Відділу освіти, культури, молоді та спорту Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області (67806, Одеська обл., Одеський р-н, смт Авангард, вул.Добрянського, буд. 26-а)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик" (79044, Львівська обл., м.Львів, вул. Єфремова, буд. 84, кв. 1Б)

про стягнення 18 943,83 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

23.03.2023 Відділ освіти, культури, молоді та спорту Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик", в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за непоставлений товар у сумі 9 349,20 грн, пеню у сумі 3 841,93 грн, штраф у сумі 5 191,75 грн та судовий збір.

18.04.2023 позивач звернувся до суду із заявою про усунення недоліків позовної заяви, в якій виклав прохальну частину позовної заяви в наступній редакції: стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 9 349,20 грн за непоставлений товар згідно договору №52 від 04.03.2020, інфляційні нарахування у розмірі 3 841,93 грн, штрафні санкції у розмірі 5 191,75 грн, 3% річних з простроченої суми, що становить 560,95 грн, та судовий збір.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.03.2023 позовну заяву Відділу освіти, культури, молоді та спорту Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області за вх.№1237/23 від 23.03.2023 залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками; обґрунтованого розрахунку заявлених до стягнення сум з урахуванням викладених судом зауважень; обґрунтування дати порушення грошового зобов`язання щодо сплати основного боргу; письмового підтвердження стосовно того, що позивачем не подано іншого позову до відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав; попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; надання до суду належним чином засвідчених копії доданих до позовної заяви документів.

Ухвала суду від 27.03.2023 була надіслана на юридичну адресу Відділу освіти, культури, молоді та спорту Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області.

18.04.2023 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, згідно якої останній на виконання вимог вищевказаної ухвали суду недоліки позовної заяви усунув та одночасно збільшив позовні вимоги.

Ухвалою суду від 24.04.2023 відкрито провадження у справі №916/1190/23 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Також ухвалою суду про відкриття провадження у справі сторонам було запропоновано надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Ухвала суду від 24.04.2023 була надіслана позивачу на його юридичну адресу та отримана останнім, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення (а.с.114).

Відповідачу по справі ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд зауважує, що згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У відповідності до п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку у разі невручення рекомендованого листа з позначкою Судова повістка рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Згідно пункту 992 Правил рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, надіслана судом рекомендованим листом з позначкою "Судова повістка" ухвала від 24.04.2023 була повернута поштовою установою з відбитком календарного штемпелю на конверті 06.05.2023 та відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.110-113).

Отже оскільки ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена судом за належною адресою і повернута поштою у зв`язку із відсутністю адресата, суд доходить висновку, що відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду.

Крім того ухвала суду від 24.04.2023 також була надіслана відповідачу судом на адресу електронної пошти, вказану у позовній заяві, та отримана відповідачем, про що свідчить електронний лист з відповіддю "Ухвалу отримали".

Згідно з ч.5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

При цьому суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

3. Позиція учасників справи.

3.1. Доводи Відділу освіти, культури, молоді та спорту Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області.

Між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №52 від 04.03.2020, сума якого становить 37 170 грн.

У листопаді 2020 року позивач здійснив замовлення бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5 у відповідача в рамках дії договору. Відповідач передав позивачу талони у кількості 60 шт. на загальну вартість 13 356,00 грн (кожний талон номіналом 10 літрів, разом 600 літрів), а позивач у свою чергу прийняв талони та оплатив їх вартість.

Станом на 17.12.2020 року позивачем було використано 50 літрів бензину (5 талонів по 10 літрів) за отриманими у листопаді талонами. Інші талони виявились заблокованими.

На усну вимогу позивача розблокувати невикористані талони, відповідач запропонував замінити талони на скретч-картки WOG. Так сторонами договору була здійснена заміна невикористаних 55 талонів (550 літрів бензину) на три паливні картки WOG: №786291 на бензин А-95 - 200 літрів, №786283 на бензин А-95 - 200 літрів, №786184 на бензин А-95 - 150 літрів, про що свідчить акт приймання- передачі талонів на заміну від 17.12.2020. В період до лютого 2021 року, за карткою No786184 на бензин А-95 позивачем було використано 130 літрів.

Залишок бензину по скретч-карткам позивач отримати не має можливості у зв`язку з перевищенням ліміту по карткам. З сайту WOG - online.wog.ua позивач з`ясував, що може здійснити заправку авто за наданими картками лише по 1 літру на місяць з кожної картки. Такий ліміт унеможливлює заправку автомобілів позивача та заважає нормальному, безперебійному робочому процесу. Згодом і лімітний об?єм використати стало неможливо.

У відповідь на претензію відповідач визнав факт господарських правовідносин з Позивачем, просив про продовження виконання договірних зобов`язань щодо відпуску пального, не відмовлявся від виконання договірних зобов`язань, посилався на наявні технічні проблеми в системі відпуску пального та пропонував здійснити відпуск пального частково, але в будь-якому випадку в повному обсязі до 31.12.2021.

Зобов`язання з поставки оплаченого товару відповідачем виконано не було, товар на суму 9 349,20 грн поставлено не було.

Вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій (пені) ґрунтуються на положеннях ч. 6 ст. 232, ст. 343 ГК України, а вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань ґрунтуються на положеннях ч.2 ст. 625 ЦК України.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

04.03.2020 між Відділом освіти, культури, молоді та спорту Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області (Покупець) та Товаристом з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик" (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №52 (а.с.7-8), за умовами п. 1.1.-1.4. якого Постачальник приймає на себе зобов?язання передати Покупцю у власність Товар, а Покупець зобов?язується сплатити і прийняти вказаний Товар, відповідно до ДК 021:2015 по коду 09130000-9 «Нафта і дистиляти», код товару згідно з УКТ ЗЕД Бензин А-95, код товару згідно з УКТ ЗЕД Дизельне паливо; одиниця вимірювання: літр; кількість: згідно накладних на товар.

Відповідно до п.1.5. договору відпуск Товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (по талонах або скретч-картах), строк дії яких становить не менше одного року, на отримання товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.

За умовами п.2.1. договору товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання Товару згідно умов Договору.

Ціна за 1 літ товару, відповідно до п. 3.1. договору, визначається згідно накладних на товар.

Загальна сума договору складає 304 290 грн, у тому числі ПДВ 50 715 грн (п.3.2. договору).

Відповідно до п.5.1.-5.2. договору поставка здійснюється партіями, відповідно до замовлення Покупця. Строк поставки товарів до 31.12.2020 та до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки або талону). Місце поставки (передачі) товарів: 67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Добрянського 26А.

Передача Покупцю товару за цим Договором здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів Покупця при пред?явленні довіреними особами Покупця талонів або скретч-картки (п.5.2.1. договору).

Скретч-картка або талон є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об?єму і марки товару, після чого всі обов?язки сторін по погашених талонах або скретч-картках вважаються виконаними, при цьому Постачальник не може передати Покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці або талоні (п.5.2.3. договору).

Умови постачання Товару - самовивезення. Покупець зобов?язується отримати Товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі (п.5.3. договору).

Відповідно до п. 7.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з момент у підписання сторонами і діє до 31.12.2020 (п.10.1. договору).

Додатковою угодою №1 від 05.03.2020 (а.с.11) сторони погодили зменшити суму договору на 267 120 грн та викласти п. 3.2. договору в наступній редакції: "Загальна сума договору складає 37 170 грн, у тому числі ПДВ 6 195 грн".

Одночасно з додатковою угодою сторонами було підписано специфікацію (а.с.12), якою погодили поставку бензину А-95, кількістю 1000 літрів за ціною 18,55 грн без ПДВ 1 літр, загальною вартість з ПДВ 22 260 грн; дизельного палива, кількістю 700 літрів за ціною 17,75 грн без ПДВ 1 літр, загальною вартістю 14 910 грн з ПДВ.

Як встановлено судом, на виконання умов договору відповідачем було передано позивачу, та останнім оплачено талони на дизельне паливо, кількістю 700 літрів, вартістю 14 910 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання передачі талонів на пальне (а.с.18, 21), та видатковими накладними на загальну суму 14 910 грн (а.с.16,19), які місять відмітку Держказначейства про оплату.

На підставі актів приймання-передачі паливних карток на пальне (а.с.24, 27), та видаткових накладних (а.с.22, 25) відповідачем було передано позивачу талони на бензин у кількості 1000 літрів на загальну суму 22 260 грн.

Аналогічно попереднім видаткові накладні, що підтверджують поставку талонів на бензин, також містять відмітку Держказначейства про оплату.

Відповідачем обставина виконання позивачем зобов`язання з оплати отриманих талонів на бензин та дизель не спростована.

Як вказує позивач, дизельне пально ним отримано по талонах в повному обсязі. Також ним в повному обсязі отримано бензин по видатковій накладній №130720/1 від 13.07.2020, кількістю 400 літрів, на загальну суму 8 904 грн.

Щодо видаткової накладної №181120/6 від 23.11.2020 (а.с.25), яка засвідчує поставку 600 літрів бензину, за даними позивача ним реалізовано право на отримання 50 літрів бензину.

Згідно наявного в матеріалах справи підписаного сторонами акту приймання-передачі талонів на заміну від 17.12.2020 (а.с.28), Продавець передав у власність, а Покупець прийняв талони на бензин А-95 на заміну у кількості 3 шт., а саме: №786291 (200 літрів); №786283 (200 літрів); №786184 (150 літрів).

На підтвердження передачі означених талонів, які фактично є скретч-картками з номерами, означеними у акті, позивачем надано фотокопію таких карток (а.с.32-33).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що у період до лютого 2021 року за карткою №786184 ним було використано 130 літрів бензину. В подальшому отримання бензину стало неможливим у зв`язку із наявністю ліміту по карткам 1 літр в місяць, на підтвердження чого Відділом освіти надано суду службові документи ТОВ "Вест петрол маркет", датовані 22.01.2021, 26.01.2021 та 23.09.2021 (а.с.29-30).

10.03.2021 позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу №112 від 16.02.2021 (а.с.34) про необхідність вчинення дій для забезпечення заправки транспортних засобів по скретч-карткам.

Листом від 12.04.2021 (а.с.36) відповідач повідомив позивачу про наявність технічних проблем в системі відпуску пального та запропонував здійснити відпуск пального частково, але в будь-якому випадку в повному обсязі до 31.12.2021.

У вересні 2021 року позивач повторно звернувся до відповідача з листом-претензією №571 від 23.09.2021 (а.с.38) з вимогою у строк до 08.10.2021 вчинити дії для безперешкодного використання придбаного товару або повернення грошових коштів, сплачених за 420 літрів бензину.

Листом від 12.10.2021 №3848 (а.с.39) відповідач повідомив про наявність технічних проблем, наполягав на продовженні виконання договірних зобов`язань щодо відпуску пального, а також гарантував виконання умов договору в повному обсязі. Жодних заперечень стосовно обсягу бензину (420 літрів), невикористаного позивачем, відповідач у відповіді на претензію за №571 не висловив.

В подальшому, як вказує позивач, картки використати стало взагалі неможливим, на підтвердження чого останнім надано суду службові документи ТОВ "Вест петрол маркет" від 16.11.2021 (а.с.31), які містять відмітку про відсутність залишків бензину А-95 на всіх картках.

Таким чином залишок оплаченого, але неотриманого позивачем бензину становить 420 літрів вартістю 9 349,20 грн. Доказів повернення відповідачем грошових коштів позивачу матеріали справи не містять, як і не містять доказів відібрання позивачем залишку бензину обсягом 420 літрів.

5. Позиція суду.

5.1. Щодо територіальної юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, - просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За умовами ч. 1 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

У всіх передбачених приписами ст. 29 ГПК України випадках альтернатива загальному правилу підсудності для позивача є факультативною, оскільки позивач самостійно та на власний розсуд може обирати між використанням як загального правила підсудності, так і застосуванням передбаченого законом альтернативного (одного або декількох).

Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (частина п`ята статті ГПК України).

Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що останнім передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

Правила визначення місця виконання зобов`язання передбачені ст. 532 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

В силу ч. 1 ст. 197 ГК України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

Поняття "місце виконання зобов`язання" за своїм змістом відображає певну просторову характеристику зобов`язальних правовідносин, при цьому таке відображення може відбуватися не тільки за допомогою формулювання "місце виконання зобов`язання", але й іншими словосполученнями.

При цьому суд зауважує, що положення ч. 5 ст. 29 ГПК України не містять визначення стосовно того, що предмет спору повинен бути пов`язаний з виконанням договору безпосередньо однією із сторін у певному місці.

Як вже було встановлено судом, між сторонами по справі було укладено договір купівлі-продажу, в якому сторони на власний розсуд визначили місце поставки (передачі) товару: 67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Добрянського 26А (п.5.2. договору).

Відтак, якщо у договорі чітко вказано місце його виконання, до позову, що подається за умови такого існування в договорі відповідної умови, застосовується частина 5 статті 29 ГПК України, і у позивача в такій справі виникає право (в силу дії ч. 1 ст. 29 ГПК України) вибору, до якого суду він може подати позовну заяву: за місцезнаходженням відповідача чи за місцем виконання договору. Тобто, стаття 29 ГПК України передбачає альтеративну підсудність за вибором позивача.

Суд враховує, що подібне вирішення питання визначення територіальної юрисдикції узгоджується із сталою судовою практикою, яка, згідно до положень ГПК України щодо процесуальних фільтрів, формується на рівні апеляційної інстанції (постанови Південно-західного апеляційного суду від 07 червня 2021 року у справі № 915/219/21, від 26 квітня 2021 року у справі № 915/294/21, тощо).

За таких обставин, за висновком суду, враховуючи, що у договорі сторони конкретно узгодили місце його виконання, беручи до уваги те, що спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу товару, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 29 ГПК України, дана позовна заява могла та правомірно була подана до Господарського суду Одеської області.

5.2. Щодо вимог про стягнення з відповідача грошових коштів за невиконання умов договору.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, сплативши на користь відповідача грошові кошти у сумі 13 356 грн за 600 літрів бензину по видатковій накладній №181120/6 (а.с.25).

Водночас, як вказує позивач, заявляючи позовні вимоги, Відділом освіти, культури, молоді та спорту Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області частину оплаченого бензину, об`ємом 420 літрів на загальну суму 9 349,20 грн отримано не було, спочатку внаслідок блокування ліміту карток, а в подальшому у зв`язку із відсутністю бензину на картках.

Згідно з ч.1 ст.662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У ст. 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд, висновки якого в силу положень ст. 236 ГПК України враховуються судом, в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у сукупності, суд вважає, що докази, надані на підтвердження обставини неможливості отримання бензину на суму 9 349,20 грн, відповідають вказаному критерію вірогідності, з огляду на ненадання відповідачем жодних доказів на її спростування.

На підставі положень ст.670 ЦК України позивачем було реалізовано своє право та направлено вимогу щодо повернення сплаченої за неотриманий бензин суми у розмірі 9 349,20 грн.

Таким чином, визначаючи момент виконання грошового зобов`язання з повернення сплачених коштів, суд враховує положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до яких якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на положення ст. 530 ЦК України та з урахуванням наявності в матеріалах справи листа-претензії позивача №571 від 23.09.2021 (а.с.38), який відповідачем було отримано, про що свідчить наявна в матеріалах справи відповідь (а.с.39), суд зауважує, що моментом виконання грошового зобов`язання з повернення суми у розмірі 9 349,20 грн є 08.10.2021.

Враховуючи, що доказів, які б спростовували наявність заборгованості у розмірі 9 349,20 грн відповідач, згідно приписів ст. 74, 76-77 ГПК України, суду не надав, та вказана заборгованість підтверджується матеріалами справи, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 9 349,20 грн цілком обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

5.3. Щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Як встановлено судом із заяви про усунення недоліків позовної заяви, позивач, з посиланням на положення ч.6 ст. 232 ГК України, просить суд стягнути з відповідача пеню за порушення грошового зобов`язання, та зазначає, що пеня за увесь час користування чужими коштами становить 5 191,75 грн.

Надаючи оцінку таким вимогам позивача, суд вказує наступне.

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 217 ГК України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас частиною шостою статті 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Враховуючи, що укладений між сторонами договір не містить положень щодо відповідальності сторін у разі невиконання грошового зобов`язання з повернення коштів за бензин, а отже не містить доказів вчинення у належній формі правочину щодо забезпечення зобов`язання у вигляді неустойки (пені), у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення пені.

При цьому, суд також зазначає про неможливість застосування в даному випадку положень ч.2 ст. 231 ГК України, як таких, що визначають відповідальність за прострочення виконання негрошового зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив його помилковість, з огляду на невірне визначення дати порушення грошового зобов`язання.

З урахуванням означеного, судом за допомогою системи "Ліга-закон" було зроблено власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат починаючи з 09.10.2021 (враховуючи встановлений судом у п.5.2. рішення момент виконання грошового зобов`язання з повернення суми у розмірі 9 349,20 грн 08.10.2021).

Розрахунок інфляційних втрат

період інфляційних нарахувань: 09.10.2021 по 23.01.2023

IIc (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x = 1.30573500

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у сумі 2 858,38 грн.

Розрахунок 3% річних

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 09/10/2021 до 23/01/2023 9 349,20 x 3 % x 472 : 365 : 100472362,70 грн.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягають частковому задоволенню у сумі 362,70 грн.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик" (79044, м. Львів, вул. Єфремова, буд. 84, кв. 1Б, ) на користь Відділу освіти, культури, молоді та спорту Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області (67806, Одеська обл., Одеський р-н, смт Авангард, вул.Добрянського, буд. 26-а, ) суму боргу в розмірі 9 349 /дев`ять тисяч триста сорок дев`ять/ грн 20 коп., інфляційні втрати у сумі 2 858 /дві тисячі вісімсот п`ятдесят вісім/ грн 38 коп., 3% річних у сумі 362 /триста шістдесят дві/ грн 70 коп., судовий збір у сумі 1780 /одна тисяча сімсот вісімдесят/ грн 98 коп.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.М. Щавинська