ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/253/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Мешко Р.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

№907/253/23

за позовом Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області, м. Ужгород

до відповідача Головного управління ДФС у Закарпатській області, м. Ужгород

про стягнення 494 784,72 грн

За участю представників:

від позивача - Крупа - Газуда Мирослава Василівна, посвідчення КА № 000089 від 31 січня 2020 року

від відповідача - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 494 784,72 грн. в порядку регресу, посилаючись на положення ст. 228 ГК України.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 18.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №907/253/23 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

25.04.2023 через загальний відділ діловодства господарського суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 27.04.2023 р. задоволено клопотання Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області, м. Ужгород про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Розгляд справи прийнято здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 24.05.2023 р.

Проте, судове засідання призначене на 24.05.2023 р. не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючої судді Ремецькі Оксани Федорівни на навчанні для підтримання кваліфікації голів та заступників голів апеляційних судів, місцевих загальних, господарських, окружних адміністративних судів на робочому місці в режимі онлайн трансляції в Національній школі суддів України з 22.05.2023 року по 24.05.2023 року, згідно наказу Господарського суду Закарпатської області №02.4-06/16-к від 22.05.2023 року.

Ухвалою суду від 25.05.2023 р. відкладено розгляд справи по суті на 13 червня 2023 року.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами.

Вказує на те, що постановою Верховного Суду від 28 липня 2022 року у справі № 807/3656/14 (адміністративне провадження № К/9901/14450/21, № К/9901/14919/21) за позовом ОСОБА_1 до ДПС України, Головного управління ДПС у Закарпатській області, Головного управління ДФС у Закарпатській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії, касаційні скарги Державної податкової служби України та Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області задоволено частково. Скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2021 року в частині стягнення з Головного управління ДПС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з Головного управління ДФС у Закарпатській області (Закарпатська область, вул. Волошина,52, 88000, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 494 784, 72 грн. з відрахуванням податків і зборів. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанції у цій справі залишено без змін.

Разом з тим, представник позивача, зауважує, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 807/3656/14, яке набуло законної сили 10 березня 2021 року за результатами перегляду такого у суді апеляційної інстанції, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 було попередньо покладено на Головне управління ДПС у Закарпатській області (). Згідно повідомлення Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області від 02.06.2021 року № 7.1-12-06/2436 та від 09.06.2021 № 7.1- 12-06/2558 таким здійснено повне виконання безспірного списання коштів у розмірі 494 784, 72 грн. на користь ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду, виданого 21 квітня 2021 у справі № 807/3656/14. Отже, Головним управління ДПС у Закарпатській області () рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року про відшкодування ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 494 784, 72 грн. повністю виконано за іншу юридичну особу, а саме, за Головне управління ДФС у Закарпатській області (), яке виступало співвідповідачем у цій справі.

З огляду на наведені обставини представник позивача, вважає, що наявні підстави для стягнення суми 494 784,72 грн. сплаченої на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 807/3656/14 в порядку регресу.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 13.06.2023 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем матеріали, заслухавши повноважного представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про скасування наказу від 24.10.2014 №1005-0 "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.06.2020, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020, замінено первісного відповідача Державну фіскальну службу України на правонаступника Державну податкову службу України, а також первісного відповідача Державну податкову інспекцію у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на правонаступника Головне управління Державної податкової служби у Закарпатській області.

Протокольною ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 залучено до участі в справі в якості співвідповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Закарпатській області, Головного управління ДФС у Закарпатській області задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України №1005-0 від 24 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області з 25 жовтня 2014 року. Стягнуто з Головного управління ДПС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 494784,72 грн. з відрахуванням податків та зборів. Зобов`язано Державну податкову службу України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України "Про очищення влади".

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 10.03.2021 апеляційні скарги Державної податкової служби України та Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області залишив без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 залишив без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 липня 2022 року касаційні скарги ДПС України, Головного управління ДПС у Закарпатській області задоволено частково. Скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі №807/3656/14 в частині стягнення з Головного управління ДПС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 494784,72 грн. з відрахуванням податків та зборів. В іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі №807/3656/14 залишено без змін.

Згідно повідомлення Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області від 02.06.2021 року № 7.1-12-06/2436 та від 09.06.2021 № 7.1- 12-06/2558 таким здійснено повне виконання безспірного списання коштів у розмірі 494 784, 72 грн. на користь ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду, виданого 21 квітня 2021 у справі № 807/3656/14.

Таким чином, за доводами позивача, які підтверджуються матеріалами справи Головним управління ДПС у Закарпатській області () рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року про відшкодування ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 494 784, 72 грн. повністю виконано за іншу юридичну особу, а саме, за Головне управління ДФС у Закарпатській області (), яке виступало співвідповідачем у цій справі.

17 жовтня 2022 року представник відповідача 2 по справі № 807/3656/14 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з заявою про поворот виконання судового рішення в порядку ст. 380 КАС України, в якій просив суд зобов`язати повернути / стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь Головного управління ДПС у Закарпатській області кошти у розмірі 494784,72 грн.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у задоволенні заяви ГУ ДПС у Закарпатській області про поворот виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ДПС України, Головного управління ДПС у Закарпатській області, Головного управління ДФС у Закарпатській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

З огляду на наведені обставини представник позивача, вважає, що наявні підстави для стягнення суми 494 784,72 грн. сплаченої на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 807/3656/14 в порядку регресу за рішенням суду.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Приписами статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України визначено форму та зміст позовної заяви та передбачено, що позовна заява - процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Реалізуючи встановлене статтею 55 Конституції України та статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17).

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення суми 494 784,72 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення суми 494 784,72 грн., позивач стверджує, що Головним управління ДПС у Закарпатській області рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року про відшкодування ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 494 784, 72 грн. повністю виконано за іншу юридичну особу, а саме, за Головне управління ДФС у Закарпатській області, яке виступало співвідповідачем у цій справі.

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 922/2391/16.

Судом встановлено, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року позивач здійснив оплату на користь ОСОБА_1 у розмірі 494 784,72 грн., що підтверджується зокрема меморіальними ордерами від 07.06.2021 р. із призначенням платежу - повне безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №807/3656/14 виданого 21.04.2021 р.

Разом з тим, постановою Верховного Суду від 28 липня 2022 року касаційні скарги ДПС України, Головного управління ДПС у Закарпатській області задоволено частково. Скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі №807/3656/14 в частині стягнення з Головного управління ДПС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 494784,72 грн. з відрахуванням податків та зборів.

Враховуючи вказані обставини, суд констатує, що позивач виконав зобов`язання за іншу юридичну особу, а саме, за Головне управління ДФС у Закарпатській області.

Відповідачем вказані обставини не спростовані та не заперечені.

Згідно зі статтею 2 ГПК України метою господарського судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Однак, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого вищевказаними нормами права.

В свою чергу підставою для звернення до суду є наявність порушеного права та звернення про здійснення його захисту особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

При цьому суд враховує, що право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного позивачем способу захисту змісту порушеного права. За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Враховуючи вимоги ст. 5 ГПК України, суд зауважує про можливість застосування не передбаченого законом способу захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо суд дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо суд дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

З огляду на вище наведене, суд приходять до висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача про стягнення суми 494 784,72 грн. сплаченої на виконання обов`язку відповідача призведе до ефективного захисту прав позивача, а жодний інший спосіб захисту не дасть ефекту у спірних правовідносинах.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області, м. Ужгород до відповідача Головного управління ДФС у Закарпатській області, м. Ужгород про стягнення 494 784,72 грн підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 173, 180, 231, 232, 236-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина Августина, 52, ) на користь Головного управління ДПС у Закарпатській області (88000 Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина Августина, 52, ) суму 494 784,72 грн. (чотириста дев`яносто чотири тисячі сімсот вісімдесят чотири гривні 72 коп.), а також суму 7 421,77 грн. (сім тисяч чотириста двадцять одну гривню 77 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 26.06.2023.

Суддя О. Ф. Ремецькі