ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2023м. ДніпроСправа № 904/6489/21

За позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік-Сервіс"

про стягнення пені - 51 897,51 грн. та штрафу - 10 716,30 грн. за порушення строку поставки товару за договором № 165(3)20УК/53-121-01-20-09352

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Юрченко В.В.

Представники:

Позивача не прибув

Відповідача не прибув

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача пеню - 51 897,51 грн. та штраф - 10 716,30 грн. за порушення строку поставки товару за договором № 165(3)20УК/53-121-01-20-09352.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2021 призначено справу №904/6489/21 до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Заперечень щодо порядку розгляду справи від сторін не надходило. Судом зобов`язано: Відповідача, протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заява; Позивача, протягом 5 днів з дня одержання відзиву, надати відповідь на відзив.

Після звернення Позивачем з позовом у даній справі, Відповідач змінив місцезнаходження.

У зв`язку з відсутню доказів належного повідомлення Відповідача про розгляд справи, 23.10.2021 суд перейшов від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/6489/21 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.02.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті в засіданні на 11:00 год. 16.03.2022.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Надалі Верховною Радою України затверджено Укази Президента України про продовження строку дії воєнного стану в країні.

Листом №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України.

З огляду на це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили).

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Отже, навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені.

У зв`язку з цим ухвалою суду від 16.03.2022 відкладено судове засідання, призначене на 16.03.2022.

12.04.2022 ухвалою суду призначено судове засідання на 11.05.2022.

11.05.2022 у судове засідання представники сторін не прибули. 10.05.2022 до Господарського суду Дніпропетровської області від представника Позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи оскільки, з 04.03.2022 місто Енергодар Василівського району Запорізької області, так само як і Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція", перебувають в повній тимчасовій окупації військ російської федерації, можливість забезпечення явки представника Позивача в судове засідання, як безпосередньо так і в режимі відеоконференції (за умови перебування стратегічного об`єкту в контрольному погодженні окупантів) фактично відсутня.

З урахуванням викладеного, 11.05.2022 ухвалою суду відкладено судове засіданні, призначене на 11.05.2022.

Від ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" надійшов лист про направлення процесуальних документів в електронному вигляді виключно на поштову скриньку тимчасової адміністрації Відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" у м. Києві або на паперовому носії за місцезнаходженням ДП "НАЕК "Енергоатом".

27.02.2023 ухвалою суду призначено справу до розгляду.

Ухвалою суду від 12.04.2023 відкладено судове засідання на 11:00 год. 11.05.2023, однак засідання не відбулося у зв`язку з хворобою судді Юзікова С.Г.

24.05.2023 ухвалою суду призначено судове засідання на 14:30 год. 07.06.2023.

06.06.2023 через систему "Електронний суд" від Позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника Позивача.

07.06.2023 сторони у судове засідання не прибули, Відповідач причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлений належно.

Відповідач про розгляд справи повідомлявся належно на адресу вказану в позові та ЄДР, хоча на адресу суду повернулося поштове відправлення 937, 728, 523, 527 з відміткою "По закінченню терміну зберігання", у зв`язку з цим, суд 18.04.2023 надіслав окрему ухвалу Акціонерному товариству "Укрпошта", якою зобов`язано АТ "Укрпошта" вжити заходи щодо термінового надання Господарському суду Дніпропетровської області інформації про вжиті заходи та про фактичні причини невручення рекомендованого поштового відправлення з позначкою "Судова повістка" з копіями ухвал (ідентифікатор поштового відправлення №937, 728, 523, 527).

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити, що ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 79000, м. Львів, вул. Навроцького, буд. 10, на яку і направлялася кореспонденція господарського суду Відповідачеві.

Відповідно до ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом за поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас, законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема Позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, ч. 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, у випадку коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу, з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно із законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

Відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

У випадку, коли копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №923/1432/15.

Крім того, зі змісту ст. 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

За таких обставин, Відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, не перебування Відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою для розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме судом.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин, можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулося через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у випадку незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

При цьому, права Відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав Позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, т яке відповідно до ч. 2 ст. 2 ГПК України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Станом на 07.06.2023 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням неодноразового направлення ухвал суду та додаткового строку на поштовий пробіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 119 ГПК України, суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно з ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Суд також враховує, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 3 ст. 13 ГПК України).

Відповідач не скористався своїм правом надання відзиву на позовну заяву, тому розгляд справи слід провести за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд доходить висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у Відповідача було достатньо часу для подання, як відзиву на позову заяву, так і доказів погашення (відсутності) за спірними відносинами, чого Відповідач не зробив, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин Відповідач суду також не повідомив.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у ст. 129 Конституції України та ст. 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів в розумні строки.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Дніпропетровської області, відповідно до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи, що ухвали суду від 12.04.2023, 24.05.2023 направлялися Відповідачеві на електрону адресу зазначену в ЄДР, суд вважає, що Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Справа, згідно зі ст. 165 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

За клопотанням Позивача судові засідання проводилися в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

13.05.2020 сторони уклали Договір поставки товару № 165(3)20УК/53-121-01-20-09352 (далі Договір), за п. 1.1. якого Постачальник (Відповідач) зобов`язується поставити, а Покупець (Позивач) прийняти та оплатити товар згідно зі специфікацією: № 1, код УКТЗЕД , код ЗРЗ 36242229, найменування товару стрічка ЛЕТСАР кф0.5 гр.ІІ тип Х, одиниця виміру кг, Кількість 226,8, ціна без ПДВ 562,50 грн., сума без ПДВ 127 575,00 грн., всього 153 090,00 грн.

Строк поставки товару: липень 2020 року (п. 1.3. Договору).

Вартість товару за Договором складає 127 575,00 грн., крім того ПДВ 20 % 25 515,00 грн., загальна вартість складає 153 090,00 грн. (п. 3.1. Договору).

Поставка товару здійснюється на умовах DDP (м. Енергодар), відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010. Вантажоодержувач ЗВ ВП "Складське господарство" ДП НАЕК "Енергоатом", м. Енергодар, вул. Промислова 133, ЗВ ВП "Складське господарство" склад № 2 (п. 4.1. Договору).

У випадку неналежного виконання або невиконання сторонами зобов`язань за Договором сторони несуть майнову відповідальність відповідно до чинного законодавства України (п. 7.1. Договору).

За порушення вказаних строків поставки або недопоставку товару Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю пеню в розмірі 0,1 % від вартості товару по якому допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення більше 30 (тридцяти) днів, Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 % (сім) від зазначеної вартості. Нарахування штрафних санкцій не обмежується шестимісячним строком та здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язань, по день його фактичного виконання (п. 7.2. Договору).

Сплата неустойки не звільняє винну сторону від виконання договірних зобов`язань (п. 7.3. Договору).

Даний Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. Даний Договір діє протягом 12 місяців з дати укладання (п. 12.1. Договору).

05.08.2020 Позивач направив Відповідачеві претензію № 28-28/16713 від 05.08.2020 про виконання зобов`язання з поставки товару за Договором № 163(3)20УК від 15.05.2020 та сплату господарських (штрафних) санкцій за порушення строків поставки, у якій вимагав у семиденний термін з дати отримання претензії сплатити ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП ЗАЕС 765,45 грн. пені та поставити товар згідно зі специфікацією на загальну суму 153 090,00 грн.

Відповідач 19.08.2020 отримав претензію № 28-28/16713 від 05.08.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 278.

За даними Позивача, зазначена претензія залишена Відповідачем без відповіді та задоволення.

28.09.2020 Позивач направив Відповідачеві претензію № 28-22/20866 від 28.09.2020 про виконання зобов`язання з поставки товару за Договором № 163(3)20УК від 15.05.2020 та сплату господарських (штрафних) санкцій за порушення строків поставки, у якій вимагав у семиденний термін з дати отримання претензії сплатити ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП ЗАЕС 19 748,61 грн. господарських (штрафних) санкцій за порушення строків поставки товару на підставі п. 7.2. Договору та поставити товар згідно зі специфікацією на загальну суму 153 090,00 грн. Щодо розірвання Договору за умови настання у Постачальника обставин непереборної сили, Позивач зазначив, що обставина "дії органів державної влади" не погоджувалась сторонами за п. 9.1. Договору; Постачальником не підтверджено (засвідчено), у встановлений діючим законодавством України порядок, факт настання обставин непереборної сили, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений Договором.

Відповідач надав відповідь на претензію № 28-22/20866 від 28.09.2020, у якій зазначив, що претензія не підлягає задоволенню, оскільки останній, розуміючи, що не зможе виконати належним чином п. 4.3. Договору та зареєструвати податкові накладні, про що повідомлялося Позивачеві листами № 21/01 від 21.07.2020 та № 21/01 від 25.08.2020, повторно звертається до Позивача про розірвання Договору № 165(3)20УК від 15.05.2020.

20.01.2021 Позивач направив Відповідачеві претензію № 28-22/1409 від 20.01.2021 про виконання зобов`язання з поставки товару за Договором № 163(3)20УК від 15.05.2020 та сплату господарських (штрафних) санкцій за порушення строків поставки, в якій вимагав у семиденний термін з дати отримання претензії сплатити ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП ЗАЕС 37 047,78 грн. господарських (штрафних) санкцій за порушення строків поставки товару на підставі п. 7.2. Договору та поставити товар згідно зі специфікацією на загальну суму 153 090,00 грн. У відповідь на лист № 21/01-1 від 25.08.2020 щодо розірвання Договору, Позивач повідомив, що розірвання Договору за умови настання у постачальника форс-мажорних обставини, таких як "дії органів державної влади у вигляді державної податкової інспекції" не є форс-мажорною обставиною. Щодо відповіді на претензію № 13/10/2020-01 від 13.10.2020, Позивач зазначив, що застосування до відносин за Договором поставки приписів ст. 538 ЦК України не відповідає умовам даного Договору.

Наразі, Відповідач зобов`язання за Договором не виконав, у зв`язку з чим Позивач нарахував Відповідачеві 51 897,51 грн. пені за період з 01.08.2020 по 05.07.2021 та 10 716,30 грн. штрафу за порушення строку поставки товару за Договором.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є факт непоставки товару Відповідачем, обґрунтованість стягуваних сум.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України),

Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник, який сплатив неустойку і відшкодував збитки, завдані порушенням зобов`язання, не звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 622 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи і докази Позивача не заперечував і не спростував.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 по справі №917/664/19 зазначив, що гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.15, 16 ЦК України, ст.20 ГК України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством - ефективність), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Положення ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як примусове виконання обов`язку в натурі.

Зазначений спосіб захисту (примусове виконання обов`язку в натурі) застосовується в зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його. Стосується такий спосіб захисту, зокрема, невиконання обов`язку сплатити кошти за виконану роботу, надані послуги, передати річ кредитору (за договорами купівлі-продажу, міни, дарування з обов`язком передати річ у майбутньому), виконати роботи чи надати послугу за відповідним договором. Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.05.2020 зі справи № 910/9167/19, від 19.10.2021 зі справи № 910/8791/20, від 21.07.2022 по справі № 922/3308/20.

Верховний Суд у постанові від 19.05.2022 по справі №910/9167/19 вказав, що зважаючи на загальні засади цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, способи захисту цивільних прав та інтересів, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України), у разі коли особа, перебуваючи у зобов`язальних правовідносинах, зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його (як у спірних правовідносинах), право позивача підлягає захисту судом на підставі п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом примусового виконання обов`язку в натурі. Примусове виконання обов`язку в натурі, наслідком чого є імперативне присудження за рішенням суду невиконаного, дає змогу особі, права якої порушені, повністю або частково поновити свої порушені права та отримати той результат, заради якого й укладався договір; у такий спосіб досягається мета позивача - виконання зобов`язання в натурі (у цьому випадку надання спірних послуг) і захист його майнових прав.

З матеріалів справи вбачається, що 13.05.2020 сторони уклали Договір поставки товару № 165(3)20УК/53-121-01-20-09352, за п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар згідно зі специфікацією: № 1, код УКТЗЕД , код ЗРЗ 36242229, найменування товару стрічка ЛЕТСАР кф0.5 гр.ІІ тип Х, одиниця виміру кг., Кількість 226,8, ціна без ПДВ 562,50 грн., сума без ПДВ 127 575,00 грн., всього 153 090,00 грн.

Строк поставки товару: липень 2020 року (п. 1.3. Договору).

Поставка товару здійснюється на умовах DDP (м. Енергодар), відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010. Вантажоодержувач ЗВ ВП "Складське господарство" ДП НАЕК "Енергоатом", м. Енергодар, вул. Промислова 133, ЗВ ВП "Складське господарство" склад № 2 (п. 4.1. Договору).

Позивач наполягає, що станом на 07.06.2023 Відповідач не виконав свої договірні зобов`язання з поставки товару, Відповідач не надав доказів на спростування твердження Позивача, також Відповідач не надав доказів розірвання чи визнання Договору недійсним, у зв`язку цим, беручи до уваги, що відповідно до п. 1.3. Договору строк поставки товару настав, суд вважає, що вимога про зобов`язання Відповідача здійснити поставку товару у повному обсязі, визначеному у п. 1.1. Договору (стрічка ЛЕТСАР-кф0.5 гр. ІІ тип Х у кількості 226,8 кг), який не поставлено у строк передбачений Договором № 65(3)20УК/53-121-20-09352 на загальну суму 153 090,00 грн. підлягає задоволенню.

За порушення строків поставки товару, Відповідач з посиланням на п. 7.2. Договору нарахував Відповідачеві 51 897,51 грн. пені за період з 01.08.2020 по 05.07.2021 та 10 716,30 грн. штрафу.

Перевіривши розрахунки Позивача, за допомогою "Юридична інформаційно-пошукова система "Законодавство", судом встановлено, що розрахунок пені та штрафу проведено правильно.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік-Сервіс" (79000, м. Львів, вул. Навроцького, В. буд. 10, код 39753876) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька обл, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, код 19355964) 51 897,51 грн. пені, 10 716,30 грн. штрафу, 3 235,56 грн. судового збору.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнік-Сервіс" (79000, м. Львів, вул. Навроцького, В. буд. 10, код 39753876) здійснити поставку товару у повному обсязі, визначеному у п. 1.1. Договору (стрічка ЛЕТСАР-кф0.5 гр. ІІ тип Х у кількості 226,8 кг), який не поставлено у строк передбачений Договором № 165(3)20УК/53-121-20-09352 на загальну суму 153 090,00 грн.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 21.06.2023.

Суддя С.Г. Юзіков