СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Харків Справа № 922/874/22

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С., суддя Склярук О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України", м. Харків (вх. №28 Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 25.11.2022 у справі № 922/874/22,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕС ТЕХБУД", м. Київ

до Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України", м. Харків

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕС ТЕХБУД" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" суми заборгованості у розмірі 89 880,00 грн, а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

Позов обґрунтовано порушенням відповідачем умов договору купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) № 25Т/01-21 від 25.01.2021 щодо повного проведення розрахунків за отриманий товар.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.11.2022 у справі № 922/874/22 позов задоволено повністю, стягнуто з Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕС ТЕХБУД" суму заборгованості у розмірі 89 880,00 грн та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що заявлена сума відповідає дійсності та підлягає стягненню з відповідача, як така, що несплачена останнім за отриманий від позивача товар. Одночасно суд відмовив в задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення з огляду на недоведення наявності виняткових обставин, які б могли зумовити необхідність надання такої відстрочки у виконанні судового рішення у даній справі.

Дочірнє підприємство "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" з відповідним рішенням суду в частині відмови в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення до 31.12.2022 не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити відповідну заяву.

В обгрунтуванні апеляційної скарги посилається на тяжкий фінансовий стан підприємства, зумовлений військовою агресією Російської Федерації проти України,можливі негативні наслідки у разі стягнення коштів згідно з судовим рішенням у справі № 922/874/22 без відстрочки, а саме: збільшення заборгованості перед працівниками та бюджетом, зменшення обсягів виробництва та згортання господарської діяльності вцілому.

Детально рух у справі відображено в процесуальних документах суду.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини спору.

25.01.2021 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) № 25Т/01-21 (далі за текстом договір), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прияти і оплатити наступні товари:

відсів гранітний фр. 0-05;

щебінь гранітний фр. 5-10;

щебінь гранітний фр. 10-20 (надалі іменується товар; п. 1.1 договору).

Згідно з п. п. 3.1-3.2 договору ціна останнього становить 5137000,00 гривень (п`ять мільйонів сто тридцять сім тисяч гривень 00 коп.), в тому числі ПДВ 856166,67 гривень (вісімсот п`ятдесят шість тисяч сто шістдесят шість гривень 67 коп.), що станом на дату укладення договору дорівнює загальній вартості товару.

Загальна вартість товару за цим договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії цього договору.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем рахунку постачальником за умови отримання від нього всіх документів, зазначених у п. 4.2 договору, проте у будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від замовника на відповідні цілі.

Рахунок приймається до оплати при отриманні товару та всіх документів, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткових накладних, у яких вказуються дані про виробничий підрозділ покупця, який безпосередньо отримав партію товару, ТТН та інших первинних документів, передбачених для даного виду товару. Постачальник має зареєструвати податкову накладну в єдиному електронному реєстрі у передбачені чинним законодавством строки. У разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів (у тому числі електронних) постачальник зобов`язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати) (п. 4.2 договору).

За змістом п. 4.3 договору сторони свідчать, що покупець зобов`язується розрахуватися з постачальником за отриманий товар протягом 120 календарних днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених в п. п. 4.1, 4.2 цього договору, проте в будь-якому випадку лише після отримання повного розрахунку від замовника на відповідні цілі. У випадку затримки постачальником передачі повного пакету документів, визначених договором, цінним листом з описом вкладення покупцю, обов`язок оплати відстрочується на цей період і настає лише після належного виконання постачальником взятих на себе зобов`язань.

Згідно з п. 5.5 договору датою передачі товару від продавця покупцю, вважається дата підписання видаткової накладної на товар, що засвідчує реальне отримання товару за кількістю та якістю матеріально-відповідальними (уповноваженими) особами, які визначені сторонами та виконання постачальником умов договору.

На підставі п. 10.1 цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2021.

За твердженням позивача, на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв без жодних зауважень обумовлений договором товар за видатковими накладними № 206 від 12.02.2021 та № 1-0206 від 17.02.2021 на загальну суму 89880,00 грн.

Втім відповідач не здійснив оплату вартості отриманого товару, що слугувало підставою для звернення з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів зазначає про таке.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 205 ЦКУ правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашній або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв без жодних зауважень обумовлений договором товар за видатковими накладними № 206 від 12.02.2021 та № 1-0206 від 17.02.2021 на загальну суму 89880,00 грн.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання з поставки товару за договором, однак, оплата відповідачем фактично отриманого товару, в узгоджені сторонами строки, не здійснена.

На підтвердження факту поставки товару (здійснення господарської операції) за договором купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) № 25Т/01-21 від 25.01.2021, позивач склав та здійснив реєстрацію податкових накладних № 152 від 12.02.2021 та № 210 від 17.02.2021 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, в частині оплати, сума заборгованості складає 89880,00 грн.

Колегія суддів, перевіривши надані позивачем видаткові накладні, вважає, що заявлена сума відповідає дійсності та підлягає стягненню з відповідача, як така, що несплачена останнім за отриманий від позивача товар, що складає 89880,00 грн, а також неоспорена з боку відповідача щодо відсутності такої сплати.

Стосовно заяви відповідача про надання відстрочки виконання рішення строком до 31.12.2022 та аргументів апелянта у відповідній частині колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до вимог ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", зокрема, зазначено, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, для застосування передбачених цією нормою заходів, суду необхідно встановити чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі. Крім того, розглядаючи питання про відстрочку виконання рішення суду, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 331 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду.

Як свідчать матеріали справи, відповідач в обґрунтування необхідності надання йому відстрочки у виконанні рішення посилається на тяжкий фінансовий стан підприємства, зумовлений військовою агресією Російської Федерації проти України, можливі негативні наслідки у разі стягнення коштів згідно з судовим рішенням у справі № 922/874/22 без відстрочки, а саме: збільшення заборгованості перед працівниками та бюджетом, зменшення обсягів виробництва та згортання господарської діяльності вцілому.

За позицією апелянта, завадити негативним наслідкам можливо за умови відстрочення сплати заборгованості, погашення якої пропонується до 31.12.2022.

В якості доказів наявності зазначених обставин, відповідач надав суду лише копії довідки про рахунок і залишок коштів від АТ КБ ПриватБанк та АТ Укрсиббанк.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд констатує, що згідно з наданими відповідачем документами, а саме: банківськими довідками № 220805SU08532100 та № 04-1-01/21-420 від 05.08.2022 вбачається, що підприємству відповідача дійсно не вистачає коштів на погашення заборгованості перед позивачем.

Однак, відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За змістом ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є обставиною, яка звільняє його від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Варто зазначити, що сам по собі факт введення воєнного стану у країні не звільняє відповідача від виконання рішення суду.

Сторона, яка посилається на такий лист має довести саме причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорною обставиною та причиною невиконання покладених на неї зобов`язань. Зазначене не було доведено заявником.

При цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що у випадку надання йому відстрочки до 31.12.2022, він дійсно буде спроможний виконати судове рішення у даній справі.

Суд також враховує, що зобов`язання зі сплати на користь позивача основної заборгованості за договором, яка заявлена до стягнення, відповідач мав виконати ще у 2021 році, проте цього обов`язку не виконав.

У випадку ж надання відстрочки до 31.12.2022, як на цьому наполягає відповідач, можливе виникнення ситуації коли рішення у справі № 922/874/22 все одно не буде виконано відповідачем вчасно, і позивач буде змушений звернутись до органів виконавчої служби, які також в свою чергу також потребують часу для виконання судового рішення.

Зазначене свідчить про недоведеність відповідачем наявності виняткових обставин, які б могли зумовити необхідність надання йому відстрочки у виконанні судового рішення у даній справі.

Також, надання відстрочки порушує баланс інтересів стягувача та боржника та основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

За таких обставин, суд першої інсьанції дійшов законного висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 229,08 грн 3% річних за період прострочення кожного з щомісячних платежів з 11.01.2021 про 30.06.2022, а також 1484,29 грн інфляційних за період прострочення цих же платежів з січня 2021 року по травень 2022 року.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 25.11.2022 у справі № 922/874/22 має бути залишене без змін.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 25.11.2022 у справі № 922/874/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.І. Склярук