ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023 Справа № 914/3186/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Газ-Плюс"

про стягнення 7628447,10 грн

за участю представників:

від позивача Остапенко О.П.

від відповідача Дема Н.І.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Газ-Плюс" про стягнення 7202014,01 грн, з яких 5297334,08 грн основний борг, 654547,31 грн пеня, 1128656,77 грн інфляційні витрати та 121475,85 грн 3% річних.

Відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята до розгляду ухвалою суду від 23.03.2023, позивачем заявлено до стягнення 7628447,10 грн, з яких 5297334,08 грн основний борг, 895467,16 грн пеня, 1271065,68 грн інфляційні витрати та 164580,18 грн 3% річних.

Необхідно зазначити, що ухвалою суду від 23.03.2023 було також відмовлено у задоволенні клопотання відповідача (вх.№5592/23 від 06.03.2023) про витребування доказів, що перелічені у прохальній частині відзиву на позовну заяву та у клопотанні відповідача про витребування доказів.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні 08.06.2023 позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримав повністю, позов просив задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві та у письмових поясненнях (вх.№7304/23 від 23.03.2023).

Представник відповідача в судовому засіданні 08.06.2023 проти задоволення позовних вимог заперечив, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, що наведені у відзиві на позовну заяву.

Також представник відповідача просив зменшити розмір штрафних санкцій заявлених до стягнення з підстав, що наведені у клопотанні (вх.№11110/23 від 04.05.2023) про зменшення розміру пені.

Крім того, представник відповідача просив розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців шляхом сплати заборгованості щомісячно рівними частинами, з підстав, що наведені у заяві (вх.№13770/23 від 01.06.2023) про розстрочку виконання рішення суду.

Представник позивача в судовому засіданні 08.06.2023 заперечив проти зменшення розміру пені, а також заперечив проти розстрочення виконання рішення суду у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд встановив таке.

03.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Газ-Плюс" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (виконавець) укладено договір №0309-2020П про надання сервісних послуг за допомогою колтюбінгового та азотно-компресорного обладнання, відповідно до пункту 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених даним договором, виконавець приймає на себе зобов`язання надати сервісні послуги за допомогою колтюбінгового та азотно-компресорного обладнання на свердловинах з виконання операцій по промивці, освоєнню та кислотної обробки свердловин та інші (далі - послуги), а замовник приймає на себе зобов`язання прийняти надані сервісні послуги і своєчасно та в повному обсязі здійснити їх оплату, на умовах, що визначаються цим договором. Послуги складаються з послідовності технологічних операцій, які виконавець виконує відповідно до затвердженого сторонами плану робіт. Надання послуг за даним договором може включати роботу колтюбінгової установки, насосної установки, азотної установки та іншого обладнання, в тому числі, роботу персоналу, що необхідний для надання послуг за даним договором та затвердженого сторонами плану робіт, який є не від`ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктом 2.21. договору, замовник протягом 5 (п`яти) календарних днів після отримання актів прийому-передачі наданих послуг, за умови відсутності обґрунтованих зауважень, приймає надані послуги, підписує акти прийому-передачі наданих послуг і повертає виконавцю один примірник підписаного акту приймання-передачі наданих послуг, або в той самий строк надає обґрунтовану письмову відмову від підписання цих актів.

Пунктом 2.23. договору передбачено, що в разі не надання замовником протягом визначеного в пункті 2.21. договору строку підписаного акту приймання-передачі наданих послуг або письмової мотивованої відмови від його підписання, акт приймання-передачі наданих послуг вважається прийнятим замовником в повному обсязі та підлягає оплаті замовником.

Відповідно до пункту 3.1. договору, замовник зобов`язується протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг, здійснити оплату вартості наданих виконавцем послуг, розрахованих у відповідності з додатками/специфікаціями до даного договору, умовами даного договору.

Згідно з пунктами 4.1.1. та 4.3.1. договору, замовник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вносити плату за послуги, які надаються на умовах даного договору. Виконавець має право вимагати від замовника своєчасної оплати за надані послуги.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що за недотримання строків оплати наданих послуг, встановлених даним договором, замовник, на письмову вимогу виконавця, зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості робіт, згідно плану робіт, за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 7.1. договору, сторона, яка порушила зобов`язання за цим договором, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання за цим договором, якщо це порушення сталося внаслідок обставин форс-мажору (непереборної сили). Обставинами форс-мажору (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, перелік яких наведений у чинному законодавстві України, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору. Звільнення від відповідальності за цим положенням застосовується з моменту, коли непереборна сила стала причиною порушення зобов`язання та до моменту, коли непереборна сила припинила перешкоджати виконанню обов`язку.

Згідно із пунктами 7.2. та 7.3. договору, сторона, виконанню зобов`язань за цим договором якої перешкоджають обставини форс-мажору, повинна не пізніше 10 (десяти) календарних днів повідомити іншу сторону про початок та припинення дії таких обставин на виконання обов`язків за цим договором. Сторона, яка посилається на обставини форс-мажору, повинна довести наявність таких обставин. Належним доказом наявності таких обставин і їх тривалості є документи, видані Торгово-промисловою палатою України або її регіональним відділенням.

Відповідно до пункту 7.4. договору, якщо форс-мажорні обставини тривають більше 1 (одного) місяця будь-яка зі сторін має право відмовитися від подальшого виконання договору (відповідного додатку) за умови попереднього письмового повідомлення іншої сторони не пізніше ніж за 10 (десять) днів до дати припинення договору (скасування додатку). У такому випадку сторони повинні здійснити відповідний взаєморозрахунок згідно з умовами цього договору за фактично надані послуги.

Пунктами 9.1.-9.3. договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021, а в межах взятих на себе зобов`язань, до їх повного виконання. Якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не надасть офіційного листа про припинення дії договору, він вважається пролонгованим на кожен наступний рік, кількість пролонгацій необмежена. Умови договору зберігають силу протягом всього строку дії договору.

Згідно з пунктом 9.4. договору, припинення або розірвання цього договору не є підставою для відмови від виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, які не були ними виконані в період дії договору. Дострокове розірвання договору може бути здійснене за згодою обох сторін, оформленій у письмовому вигляді шляхом підписання угоди між сторонами.

Як стверджує позивач, відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №4 від 10.01.2022 позивач надав відповідачу послуги на суму 4505691,12 грн, відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №5 від 19.01.2022 на суму 1274562,96 грн, відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №6 від 02.02.2022 на суму 417500,00 грн та відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №7 від 14.02.2022 на суму 398350,39 грн. Тобто за твердженням позивача, він на виконання умов договору надав відповідачу послуги на загальну суму 6596104,47 грн.

При цьому як зазначив позивач, відповідач порушуючи умови договору, здійснив лише часткові оплати по вказаних актах приймання-передачі наданих послуг, а саме: 30.12.2021 на суму 552420,00 грн, 14.01.2022 на суму 174000,00 грн, 01.02.2022 на суму 174000,00 грн, 17.02.2022 на суму 200000,00 грн та 22.02.2022 на суму 198350,39 грн, що загалом становить 1298770,39 грн.

Отже як стверджує позивач у позовній заяві, заборгованість відповідача згідно з договором про надання сервісних послуг за допомогою колтюбінгового та азотно-компресорного обладнання №0309-2020П від 03.09.2020 становить 5297334,08 грн.

Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання по оплаті наданих йому послуг, позивач відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог та на підставі пункту 5.4. договору нарахував відповідачу пеню в розмірі 895467,16 грн (за період з 02.03.2022 по 01.09.2022).

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог та на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу інфляційні втрати в розмірі 1271065,68 грн (за період з 02.03.2022 по 14.03.2023) та 3% річних в розмірі 164580,18 грн (за період з 02.03.2022 по 14.03.2023).

Таким чином, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідача 7628447,10 грн, з яких 5297334,08 грн основний борг, 895467,16 грн пеня, 1271065,68 грн інфляційні витрати та 164580,18 грн 3% річних.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест-Газ-Плюс" зазначає, що Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що згідно з даними із сайту https://opendatabot.ua/c/38516938 щодо позивача (ідентифікаційний код 38516938) міститься інформація про те, що станом на 23.02.2022 компанія мала власників з республіки білорусь, у графі власники зазначено, що власником компанії є ВАТ "Пуховичінафтопродукт" - резидент республіки білорусь, а інформація щодо кінцевих бенефіціарних власників відсутня.

Посилаючись на Резолюцію Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй 3314 (XXIX) (Визначення агресії), яка була прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 14 грудня 1974 року для визначення акту агресії, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що оскільки кінцевим бенефіціарним власником позивача є компанія резидент республіки білорусь, тобто країни-агресора, а також оскільки у відповідача наявні обґрунтовані припущення, що кінцевим бенефіціарним власником є резидент російської федерації, тому у відповідача відповідно до Постанови КМ України від 03.03.2022 №187 виник обов`язок призупинити виконання грошових зобов`язань по договору про надання сервісних послуг за допомогою колтюбінгового та азотно-компресорного обладнання.

Таким чином, відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення з нього на користь позивача заявлені до стягнення пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення позивачем, відповідач у поданому клопотанні (вх.№11110/23 від 04.05.2023) про зменшення розміру пені посилається на те, що на момент укладення договору розмір облікової ставки НБУ становив 6%, а через військову агресію російської федерації, з 03.06.2022 облікова ставка НБУ зросла до 25%, і при цьому відповідач вказує, що у коментарях НБУ до прийнятого рішення про підвищення облікової ставки зазначено: "метою цього рішучого кроку разом з іншими заходами є захист гривневих доходів та заощаджень громадян, збільшення привабливості гривневих активів, зниження тиску на валютному ринку і в результаті посилення спроможності Національного Банку України забезпечувати курсову стабільність і стримувати інфляційні процеси під час війни".

У поданому клопотанні (вх.№11110/23 від 04.05.2023) про зменшення розміру пені відповідач також посилається на те, що договірні правовідносини між сторонами тривали з вересня 2020 року і при цьому в рамках цього договору позивач неодноразово надавав послуги, а відповідач оплачував їх, однак після 24 лютого 2022 року, зважаючи на той факт, що власником ТзОВ "Сервіс Ойл" є компанія резидент республіки білорусь, а отже не виключено, що кінцевим бенефіціарним власником останнього є резидент російської федерації, беручи до уваги неоднозначність ситуації, відповідач згідно з Постановою КМ України від 03.03.2022 №187 призупинив здійснювати оплати на рахунок позивача.

Разом з тим, обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру пені, відповідач вказує на той факт, що відповідно до даних фінансового стану підприємства за 2022 рік, він знаходиться у незадовільному фінансовому стані. Так, відповідно до даних про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2022 рік, збитки підприємства становлять 51861 тис. грн, в той час як за результатами 2021 року був зафіксований прибуток у розмірі 5806,00 тис. грн.

Заявляючи про зменшення розміру пені відповідач також посилається на пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України та зазначає, що одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Отже з огляду на вищенаведене, а також враховуючи те, що сума яку просить стягнути позивач практично в 1,5 рази перевищує розмір основного боргу та включає пеню, розмір якої на думку відповідача є надмірно великим у порівнянні із збитками кредитора, а також зважаючи на його фінансове становище, керуючись статтею 3 Цивільного кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України, відповідач у клопотанні (вх.№11110/23 від 04.05.2023) просить розглянути це клопотання та зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій.

До поданого клопотання (вх.№11110/23 від 04.05.2023) про зменшення розміру пені відповідач долучив баланс підприємства станом на 31.12.2022 та звіт про фінансовий результат підприємства за 2022 рік.

Щодо розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців у випадку задоволення позовних вимог, відповідач у поданій заяві (вх.№13770/23 від 01.06.2023) про розстрочку виконання рішення суду посилається на те, що основним видом його діяльності є видобування природного газу та конденсату в межах Прирічного родовища корисних копалин на підставі спеціального дозволу на користування надрами №4948 від 19.12.2018.

В той же час, як вказано у заяві (вх.№13770/23 від 01.06.2023) про розстрочку виконання рішення суду, керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Газ-Плюс" було вжито заходи по залученню додаткових коштів для погашення заборгованості перед позивачем, а саме:

- 31.05.2023 було укладено договір позики №3 з АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Маркус Макс" (позикодавець), за умовами якого останній зобов`язується надати позичальнику - ТзОВ "Вест-Газ-Плюс" грошові кошти у розмірі 3814224,00 грн протягом року рівними частинами, і при цьому сума позики, що буде надана протягом одного місяця не може перевищувати 635704,00 грн;

- 29.05.2023 було укладено договір позики №29-05/23 з ТзОВ "Захід Газ" (позикодавець), за умовами якого останній зобов`язується надати позичальнику - ТзОВ "Вест-Газ-Плюс" грошові кошти у розмірі 3814224,00 грн протягом року рівними частинами, і при цьому сума позики, що буде надана протягом одного місяця не може перевищувати 635704,00 грн.

Тобто як вказано у заяві (вх.№13770/23 від 01.06.2023), враховуючи те, що підприємство знаходиться у збитковому фінансовому стані, а це зумовлено тим, що розмір надходження від реалізації видобутих корисних копалин не перекриває витрат його поточної господарської діяльності (заробітна плата, соціальні внески, сплата рентної плати, сплата ПДВ тощо), і при цьому беручи до уваги вжиття ним заходів для залучення додаткових грошових коштів з метою погашення існуючої перед позивачем заборгованості, тому на думку відповідача в сукупності такі обставини є виключними, з огляду на що в даному випадку ці обставин є підставою для надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду у даній справі у випадку задоволення позовних вимог.

Таким чином, у разі задоволення позовних вимог, відповідач відповідно до поданої ним заяви (вх.№13770/23 від 01.06.2023) просить розстрочити виконання рішення суду у даній справі №914/3186/22 на 12 місяців шляхом сплати заборгованості щомісячно рівними частинами.

В обґрунтування своїх доводів щодо наявності підстав для розстрочення виконання рішення суду у даній справі відповідачем до заяви (вх.№13770/23 від 01.06.2023) долучено копію балансу (звіт про фінансовий стан) ТзОВ "Вест-Газ-Плюс" станом на 31.12.2022, копію звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2022 рік (форма №2), копію звіту про рух грошових коштів (за прямим методом) за 2022 рік (форма №3), копію звіту про власний капітал за 2022 рік (форма №4), копію балансу (звіт про фінансовий стан) ТзОВ "Вест-Газ-Плюс" станом на 31.03.2022, копію звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за перший квартал 2023 року (форма №2), копію звіту про рух грошових коштів (за прямим методом) за перший квартал 2023 року (форма №3), копію звіту про власний капітал за перший квартал 2023 року (форма №4), копію договору безпроцентної позики №29-05/23 від 29.05.2023, копію додаткової угоди №1 від 29.05.2023 та копію договору позики (поворотної фінансової допомоги ) №3 від 31.05.2023.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як встановлено судом, 03.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Газ-Плюс" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (виконавець) укладено договір №0309-2020П про надання сервісних послуг за допомогою колтюбінгового та азотно-компресорного обладнання, відповідно до пункту 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених даним договором, виконавець приймає на себе зобов`язання надати сервісні послуги за допомогою колтюбінгового та азотно-компресорного обладнання на свердловинах з виконання операцій по промивці, освоєнню та кислотної обробки свердловин та інші (далі - послуги), а замовник приймає на себе зобов`язання прийняти надані сервісні послуги і своєчасно та в повному обсязі здійснити їх оплату, на умовах, що визначаються цим договором. Послуги складаються з послідовності технологічних операцій, які виконавець виконує відповідно до затвердженого сторонами плану робіт. Надання послуг за даним договором може включати роботу колтюбінгової установки, насосної установки, азотної установки та іншого обладнання, в тому числі, роботу персоналу, що необхідний для надання послуг за даним договором та затвердженого сторонами плану робіт, який є не від`ємною частиною цього договору.

Факт надання відповідачу послуг підтверджується такими актами приймання-передачі наданих послуг: №4 від 10.01.2022 на суму 4505691,12 грн, №5 від 19.01.2022 на суму 1274562,96 грн, №6 від 02.02.2022 на суму 417500,00 грн та №7 від 14.02.2022 на суму 398350,39 грн. Тобто, як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору надав відповідачу послуги на загальну суму 6596104,47 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив часткові оплати на загальну суму 1298770,39 грн, що підтверджується такими платіжними дорученнями: №1042 від 30.12.2021 на суму 552420,00 грн, №22 від 14.01.2022 на суму 174000,00 грн, №46 від 01.02.2022 на суму 174000,00 грн, №93 від 17.02.2022 на суму 200000,00 грн та №102 від 22.02.2022 на суму 198350,39 грн.

Отже як стверджує позивач у позовній заяві та як підтверджується матеріалами справи, заборгованість відповідача перед позивачем становить 5297334,08 грн. Докази сплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні. У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує основного боргу, проте заперечує нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності із статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із розрахунку позовних вимог, позивач відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог здійснює нарахування пені за період з 02.03.2022 по 01.09.2022, інфляційних втрат за період з 02.03.2022 по 14.03.2023 та 3% річних за період з 02.03.2022 по 14.03.2023.

Щодо здійснених позивачем нарахувань необхідно зазначити, що нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних потрібно здійснювати по кожному невиконаному (неналежно виконаному) грошовому зобов`язанню окремо, адже як встановлено судом відповідно до пункту 3.1. договору, замовник зобов`язується протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг, здійснити оплату вартості наданих виконавцем послуг, розрахованих у відповідності з додатками/специфікаціями до даного договору, умовами даного договору.

При цьому необхідно зазначити, що згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Однак, відповідно до пункту 7 розділу IX (Прикінцеві положення) Господарського кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (згідно із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236") установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 23, ст. 896, N 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. N 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 43, ст. 1394, N 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. N 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 63, ст. 2029).

Тобто з вищезазначеного вбачається, що передбачений статтею 232 Господарського кодексу України шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання станом на дату ухвалення рішення суду у даній справі відповідно до пункту 7 розділу IX (Прикінцеві положення) Господарського кодексу України продовжуються на строк дії карантину, тобто до 30.06.2023.

Відповідно до статті 74 господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, перевіривши розрахунок основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних, зважаючи на обрані позивачем періоди нарахування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги (відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог) про стягнення 5297334,08 грн - основного боргу, 895467,16 грн - пені, 1271065,68 грн - інфляційних втрат та 164580,18 грн - 3% річних підтверджуються матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а тому є обґрунтованими.

Щодо відзиву на позовну заяву, в якому відповідач посилається на існування форс-мажорних обставин та у зв`язку з чим він в порядку передбаченому статтею 81 господарського процесуального кодексу України заявив клопотання про витребування доказів, а також просив відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення з нього на користь позивача заявлені до стягнення пеню, інфляційні втрати та 3% річних, суд зазначає таке.

Як вже було зазначено судом, ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.03.2023 у даній справі №914/3186/22 відповідачу відмовлено в задоволенні його клопотання про витребування доказів з підстав, що наведені судом у вказаній ухвалі суду.

Щодо наявності в даному випадку обставин непереборної сили, які за твердженням відповідача є підставою для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з нього пені, інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 7.1. договору, сторона, яка порушила зобов`язання за цим договором, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання за цим договором, якщо це порушення сталося внаслідок обставин форс-мажору (непереборної сили). Обставинами форс-мажору (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, перелік яких наведений у чинному законодавстві України, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору. Звільнення від відповідальності за цим положенням застосовується з моменту, коли непереборна сила стала причиною порушення зобов`язання та до моменту, коли непереборна сила припинила перешкоджати виконанню обов`язку.

Як вже зазначалося судом, згідно зі статтями 526, 629 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому відповідно до пунктів 7.2., 7.3. та 7.4. договору, сторона, виконанню зобов`язань за цим договором якої перешкоджають обставини форс-мажору, повинна не пізніше 10 (десяти) календарних днів повідомити іншу сторону про початок та припинення дії таких обставин на виконання обов`язків за цим договором. Сторона, яка посилається на обставини форс-мажору, повинна довести наявність таких обставин. Належним доказом наявності таких обставин і їх тривалості є документи, видані Торгово-промисловою палатою України або її регіональним відділенням. Якщо форс-мажорні обставини тривають більше 1 (одного) місяця будь-яка зі сторін має право відмовитися від подальшого виконання договору (відповідного додатку) за умови попереднього письмового повідомлення іншої сторони не пізніше ніж за 10 (десять) днів до дати припинення договору (скасування додатку). У такому випадку сторони повинні здійснити відповідний взаєморозрахунок згідно з умовами цього договору за фактично надані послуги.

Зі змісту вказаних пунктів договору вбачається, що сторони зобов`язані повідомити про форс-мажорні обставини у строк передбачений договором, та надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства, а засвідчення форс-мажорних обставин здійснюється у встановленому законодавством порядку.

Тобто як вбачається з наведеного, учасники спірних правовідносин в укладеному між собою договорі передбачили відповідні умови застосування наслідків дії форс-мажорних обставин, зокрема і передбачили про необхідність повідомити про такі та надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства. Необхідно зазначити, що неналежне повідомлення сторони договору може позбавити права іншу сторону посилатися на форс-мажорні обставини.

Відповідно перед тим, як з`ясовувати правову природу обставин, які перешкодили належному виконанню договору, та їх правових наслідків, необхідно з`ясувати право сторони посилатися на наявність форс-мажорних обставин (постанова Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21) у правовідносинах, які є подібними.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені статтею 617 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями статті 218 господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21 Касаційний господарський суд звернув увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин. Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Листом № 12/608 від 29.07.2022 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест-Газ-Плюс" про наявність заборгованості за договором, яку належить погасити.

Втім, відповідач не надав доказів повідомлення позивача протягом 2022 року про виникнення форс-мажорних обставин, як підставу неможливості виконання зобов`язання. Про наявність форс-мажорних обставин відповідач стверджує лише у відзиві на позовну заяву.

Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності.

Крім того, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконанні нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Аналогічна правова позиція наведена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.03.2023 у справі №920/505/22.

Також, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у Постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Як вже було зазначено судом, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався до позивача із повідомленням про початок дії форс-мажорних обставин, з огляду на що у нього відсутні підстави посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності.

З огляду на викладене, посилання відповідача на форс-мажорні обставини в даному випадку не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Водночас, покликаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187, як на причину неможливості виконання грошового зобов`язання за договором, відповідачем не доведено обставин неможливості виконання свого обов`язку у зв`язку з її прийняттям, чи вчинення певних дій з метою уникнення порушення зобов`язання внаслідок її прийняття. Поряд з цим, сам факт введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не міг виконати грошового зобов`язання за договором.

Щодо інфляційних втрат та 3% річних також необхідно зазначити, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, а відтак немає підстав для відмови в їх стягненні на підставі статей 614, 617 ЦК України за наявності форс-мажорних обставин (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.03.2023 у справі № 920/505/22).

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені суд зазначає таке.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Норма частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: 1) якщо він значно перевищує розмір збитків; 2) наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них (Постанова Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц).

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (Постанова Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №914/1517/18).

Положення статей 233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні (пункт 8.26. Постанови Верховного Суду від 09.03.2023 у справі №902/317/22).

При цьому, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, а тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Разом з тим, зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (така ж позиція Верховного Суду наведена у постановах від 01.08.2019 у справі №922/2932/18, від 08.10.2019 у справі №922/2930/18, від 08.10.2019 у справі №923/142/19, від 09.10.2019р. у справі №904/4083/18).

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 Постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що норми права, закріплені у статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, не пов`язують можливість зменшення розміру штрафних санкцій із одночасним існуванням у часі моменту, у який боржником допущено порушення зобов`язання, та обставин, якими боржник обґрунтовує застосування зазначених норм права.

Разом з тим, суд також враховує правову позицію, наведену у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 та правову позицію Верховного Суду, що міститься у постановах від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, відповідно до яких наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для зменшення розміру пені в даному випадку, судом було проаналізовано фінансовий стан відповідача та встановлено, що такий стан свідчить про наявність інших (виняткових) обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру пені. При цьому судом взято до уваги причини неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором та його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання.

Таким чином зважаючи на наявність в даному випадку обставин, які мають істотне значення, беручи до уваги при цьому баланс інтересів сторін у даній справі, з огляду на такі загальні засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність, розумність, а також враховуючи мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності, суд дійшов висновку, що доводи позивача та подані ним докази свідчать про наявність в даному випадку інших обставин, які мають істотне значення, що заслуговують на увагу в розумінні частини 1 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

При цьому слід враховувати, що правила статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Відповідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, беручи до уваги обставини наведені вище, керуючись такими загальними засадами цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність, застосовуючи частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частину 1 статті 233 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку зменшити розмір пені на 40% (сорок відсотків).

Тобто зважаючи на вказане суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 537280,30 грн пені (895467,16 грн 40% = 537280,30 грн).

При цьому необхідно зазначити, що таке зменшення розміру пені суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін в даному спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для відповідача, так і для позивача.

Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду у даній справі відповідно до статті 331 Господарського процесуального кодексу України суд зазначає таке.

Так, відповідно до частини 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до частини 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо). (пункт 7.1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

В пункті 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, Господарський процесуальний кодекс України не вимагає.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про відстрочку (розстрочку) виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 №5-пр/2013 вказав, що підставою для застосування відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, які ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №917/138/16 зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Так, в силу приписів частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, необхідно зазначити, що обставини в умовах воєнного стану не є особливими та винятковими у порівнянні з іншими суб`єктами господарювання, адже суб`єкти господарювання в умовах воєнного стану перебувають в однакових несприятливих для них умовах, однак зважаючи на складне фінансове становище відповідача, яке як встановлено судом, свідчить про наявність інших (виняткових) обставин в даному випадку, задля недопущення виникнення загрози припинення господарської діяльності відповідача та усіх негативних наслідків, які можуть виникнути у зв`язку з припиненням його господарської діяльності, суд дійшов висновку, що для дотримання оптимального балансу інтересів як позивача, так і відповідача, в даному випадку доцільно розстрочити виконання рішення суду у даній справі на вісім місяців.

Крім того, при розгляді заяви про розстрочку виконання рішення суду судом береться до уваги те, що відповідач прагне до створення умов для добровільного виконання рішення суду та намагається уникнути ситуації, в якій йому буде неможливо виконати ні рішення суду, ні зобов`язання перед іншими контрагентами, з якими у відповідача існують договірні правовідносини.

При поданні до Господарського суду Львівської області позовної заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 114426,72 грн, що підтверджується платіжним дорученням №38255 від 01.12.2022 на суму 108030,22 грн та платіжним дорученням №377 від 09.03.2023 на суму 6396,50 грн.

Отже відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 114426,72 грн витрат по сплаті судового збору.

Крім того, необхідно зазначити, що позивач до закінчення судових дебатів заявив клопотання про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши при цьому, що докази на підтвердження їх розміру будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у даній справі.

Так, відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із пунктом 5 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов висновку призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат та встановити строк для подання доказів щодо розміру таких витрат.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 123, 126, 129, 221, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Газ-Плюс" (79057, місто Львів, вулиця Антоновича, будинок 102, корпус В, ідентифікаційний код 40025000) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (36000, місто Полтава, вулиця Небесної Сотні, будинок 9/17, ідентифікаційний код 38516,08 грн основного боргу, 537280,30 грн пені, 1271065,68 грн інфляційних втрат, 164580,18 грн 3% річних та 114426,72 грн витрат по сплаті судового збору, розстрочивши виконання рішення суду наступним чином:

1) до 30.06.2023 включно 650000,00 грн;

2) до 31.07.2023 включно 650000,00 грн;

3) до 31.08.2023 включно 650000,00 грн;

4) до 30.09.2023 включно 650000,00 грн;

5) до 31.10.2023 включно 650000,00 грн;

6) до 30.11.2023 включно 650000,00 грн;

7) до 31.12.2023 включно 650000,00 грн;

8) до 31.01.2024 включно 2834686,96 грн.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили, у відповідності до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

5. Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на 22.06.2023 на 14:50 год.

6. Встановити позивачу строк до 14.06.2023 для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до Глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19.06.2023.

Суддя Петрашко М.М.