ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року Справа № 903/989/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: Лотоцька О.Б.

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" на ухвалу Господарського суду Волинської області про забезпечення позову від 11.05.2023 р. у справі №903/989/22, постановлену суддею Якушевою І.О., повний текст ухвали складено 11.05.2023 р. у справі № 903/989/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер", м.Волочинськ, Волочинський район, Хмельницької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро", с.Дубове, Ковельський район, Волинська область

про стягнення 1 169 730,04 грн.,

До Господарського суду Волинської області через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" надійшла заява про забезпечення позову від 09.05.2023, в якій товариство зазначає, що в провадженні Господарського суду Волинської області знаходиться справа №903/989/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" про стягнення 1 169 730,04 грн заборгованості за договором поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 та просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: тип об`єкта - будівля телятник А-1, реєстраційний номер нерухомого майна - 221, загальна площа - 1553,2 кв.м, адреса: Волинська обл., Ковельський район, с.Дубове, провулок Колгоспний, 31, що належить відповідачеві за первісним позовом - ТзОВ "Сотік Агро".

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 11.05.2023 у справі №903/989/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу за первісним позовом - Товариству з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро"(45031, Волинська область, Ковельський район, с. Дубове, провулок Колгоспний, буд.4, ), а саме: будівлю телятник А-1, реєстраційний номер нерухомого майна - 221, загальна площа - 1553,2 кв.м, адреса - Волинська обл., Ковельський р-н, с.Дубове, провулок Колгоспний, 31, в межах суми позову - 1 169 730 грн. 04 коп.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження з перегляду ухвали Господарського суду Волинської області від 11.05.2023 р. у справі №903/989/22. Скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 11.05.2023 р. у справі №903/989/22 та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" про забезпечення позову у справі № 903/989/22.

Листом №903/989/22/3314/23 від 29.05.2023 справу витребувано із Господарського суду Волинської області.

05.06.2023 матеріали оскарження ухвали Господарського суду Волинської області від 11.05.2023 у справі №903/989/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" на ухвалу Господарського суду Волинської області про забезпечення позову від 11.05.2023 р. у справі №903/989/22, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.06.2023 р.

14.06.2023 р. була сформована в системі "Електронний суд" заява від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 р. клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/989/22 - задоволено.

19.06.2023р. в системі «Електронний суд» представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" сформовав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Сотік Агро» на ухвалу Господарського суду Волинської області від 11.05.2023 у справі №903/989/22 відмовити.

В судовому засіданні 22.06.2023 р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги відповідача, вважає що ухвала Господарського суду Волинської області від 11.05.2023 р. прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування вказаної ухвали.

Представник відповідача у судове засідання не прибув та не реалізував процесуальне право на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином. При цьому колегія суддів, враховуючи правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, визначилась про можливість розгляду скарги в цьому судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 11.05.2023 р. у справі №903/989/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" про забезпечення позову задоволено. Господарський суд дійшов висновку, що оскільки предметом спору є стягнення з відповідача за первісним позовом 1 169 730,04 грн., в т.ч. 856 562,67 грн. заборгованості за договором поставки, накладення арешту на грошові кошти відповідача за первісним позовом у такому розмірі здатне суттєво погіршити його майновий стан, у той час як накладення арешту на об`єкт нерухомого майна мінімально впливатиме на повсякденну роботу відповідача, не ускладнюючи його господарську діяльність. Отже, обраний позивачем за первісним позовом вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення щодо неї інших учасників справи.

Мотивуючи апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" зазначає, що підставами для забезпечення позову є наявність відомостей про те, що: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити: (а) виконання рішення суду; (б) ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача; (в) поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Проте, в якості підстави суд першої інстанції зазначив обставини, що не є підставою для забезпечення позову за законом (стаття 136 ГПК України) - наявні обставини, які дають підстави сумніватися у можливості виконання судового рішення у випадку стягнення заборгованості за договором поставки. При цьому, наявність судових спорів, не вирішених по суті, а також здійснення певних господарських операцій само собі не є підставами для забезпечення позову.

Також, судом першої інстанції належним чином не було з`ясовано причини виникнення спору у даній та інших справах за участю ТзОВ «Вітагро Партнер», на наявність яких послався суд першої інстанції, внаслідок чого останній дійшов помилкових висновків про наявність підстав для забезпечення позову.

Так, заперечуючи позовні вимоги ТзОВ «Сотік Агро», основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, серед іншого, посилається на форс-мажорні обставини, що унеможливили своєчасне виконання ним своїх зобов`язань.

Ці обставини істотно вплинули на фінансовий стан ТзОВ «Сотік Агро» та можливість своєчасного виконання договірних зобов`язань перед контрагентами, але вони вказують, що ТзОВ «Сотік Агро» від цих зобов`язань за наявності спору про право не ухилялось.

Таким чином, на даний час фінансовий стан ТзОВ «Сотік Агро» дозволяє виконати майнові зобов`язання перед будь-яким з кредиторів, що підтверджується відомостями бухгалтерського обліку ТзОВ «Сотік Агро», копії яких додаються, та не вимагає арешту його активів.

До того ж, суд першої інстанції належним чином не з`ясував вартість арештованого майна у порівнянні з розміром позовних вимог ТзОВ «Вітагро Партнер». Скаржник акцентує увагу на те, що одним із видів статутної господарської діяльності відповідача, є також діяльність, пов`язана із продажем та/або наданням в оренду майна.

Враховуючи зазначене, аналізуючи обставини забезпечення позову шляхом накладення арешту в даному випадку, ТзОВ «Сотік Агро» вважає втручанням в його господарську діяльність, оскільки фактично заборонивши займатись господарською діяльністю суд унеможливив отримання прибутку, забезпечення робочих місць, сплати податків до держави.

Крім того, апелянт акцентує увагу на тому, що серед доданих до заяви про забезпечення позову документів відсутні достатні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи наведене, ТзОВ «Сотік Агро» вважає помилковими і такими, що не відповідають положенням чинного законодавства висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову з підстав, визначених заявником, у зв`язку з чим судове рішення у справі підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні відповідної заяви.

Мотивуючи заперечення на апеляційну скаргу, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" у відзиві на апеляційну скаргу наголошує на тому, що накладення арешту на вказане в ухвалі майно жодним чином не унеможливить отримання ТОВ «Сотік Агро» прибутку, як про це вказує скаржник, оскільки, як вбачається із інформаційної довідки, доданої Позивачем до заяви про забезпечення позову, про нерухоме майно, що знаходиться у власності скаржника, у останнього дане нерухоме майно не є єдиним та таким, від якого критично залежить діяльність підприємства. Відтак, накладення арешту на визначене майно боржника жодним чином не вплине на його господарську діяльність та на його прибутки. Крім того, скаржник, реалізувавши своє майно, не погасив заборгованість перед позивачем, про що останній зазначав у заяві про забезпечення позову.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" стверджує, що накладення арешту на вказане в ухвалі майно жодним чином не унеможливить отримання ТОВ «Сотік Агро» прибутку, як про це вказує скаржник, оскільки, як вбачається із інформаційної довідки, доданої Позивачем до заяви про забезпечення позову, про нерухоме майно, що знаходиться у власності скаржника, у останнього дане нерухоме майно не є єдиним та таким, від якого критично залежить діяльність підприємства. Відтак, накладення арешту на визначене майно боржника жодним чином не вплине на його господарську діяльність та на його прибутки. Крім того, Скаржник, реалізувавши своє майно, не погасив заборгованість перед Позивачем, про що останній зазначав у заяві про забезпечення позову. Судом проаналізовано той факт, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову позивач за первісним позовом - ТОВ "Вітагро Партнер" надав копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 08.05.2023, з якого вбачається, що 27.01.2023 (вже після відкриття провадження у справі - ухвала від 16.01.2023) відповідач за первісним позовом відчужив земельну ділянку, кадастровий номер :41:010:0027, площею 0,518 га, а кошти після продажу вказаного майна ТзОВ "Сотік Агро" не передавав. Тобто, наявні обставини, які дають підстави сумніватися у можливості виконання судового рішення у випадку стягнення з відповідача 1 169 730,04 грн..

Відтак, ТОВ «Вітагро Партнер» погоджується із висновком суду про те, що оскільки предметом спору є стягнення з відповідача за первісним позовом 1 169 730,04 грн., в т.ч. 856 562,67 грн. заборгованості за договором поставки, накладення арешту на грошові кошти відповідача за первісним позовом у такому розмірі здатне суттєво погіршити його майновий стан, у той час як накладення арешту на об`єкт нерухомого майна мінімально впливатиме на повсякденну роботу відповідача, не ускладнюючи його господарську діяльність. Отже, обраний позивачем за первісним позовом вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

21.12.2022 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява б/н від 14.12.2022 Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" про стягнення 1169730,04 грн., з них: 856562,67 грн. суми основного боргу, 84923,50 грн. курсової різниці, 130727,30 грн. 15% штрафу, 4571,85 грн. 3 процентів річних, 75878,85 грн. пені, 17065,87 грн. суми інфляційного збільшення.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.01.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

09.02.2023 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява №19 від 06.02.2023 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" про визнання договору поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 недійсним.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 22.02.2023 було прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" про визнання договору поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 недійсним для спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" про стягнення 1 169 730,04 грн.; вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом - №01/903/989/22.

09.05.2023 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" до Господарського суду Волинської області надійшла заява про забезпечення позову від 09.05.2023, в якій товариство зазначає, що в провадженні Господарського суду Волинської області знаходиться справа №903/989/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" про стягнення 1 169 730,04 грн заборгованості за договором поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 та просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: тип об`єкта - будівля телятник А-1, реєстраційний номер нерухомого майна - 221, загальна площа - 1553,2 кв.м, адреса: Волинська обл., Ковельський район, с.Дубове, провулок Колгоспний, 31, що належить відповідачеві за первісним позовом - ТзОВ "Сотік Агро".

У заяві про забезпечення позову позивач за первісним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" посилається на те, що 27.01.2023 відповідач відчужив земельну ділянку, кадастровий номер :41:010:0027, площею 0,518 га. На підтвердження цього подає копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 08.05.2023. Як зазначає ТзОВ "Вітагро Партнер", кошти після продажу вказаного майна відповідач позивачу не передавав.

Окрім цього, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" звертає увагу, що Господарським судом Волинської області вже прийнято рішення у справі №903/951/22 від 14.03.2023, яким позовні вимоги задоволено у загальному розмірі 2712471,67 грн. та 40 687,08 грн. судового збору; ще один позов знаходиться в процесі розгляду господарського суду Волинської області за номером справи 903/965/22 про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 893 918,19 грн.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" у заяві стверджує, що відповідач на численні прохання позивача сплатити борг в добровільному порядку не реагує, а натомість вчиняє дії з умисного затягуванню термінів розгляду справ шляхом подання то зустрічних заяв про визнання договору поставки (який сторони виконали позивач - у повній мірі, а відповідач частково) недійсним, то апеляційних, то касаційних скарг (у порушенні яких суди вказаних інстанцій відмовляють відповідачеві).

Позивач за первісним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" вважає, що для попередження умисного створення відсутності майна у відповідача необхідно вжити заходів щодо забезпечення позову на суму позовних вимог - 1169730,04 грн., шляхом накладення арешту на майно відповідача, оскільки у позивача є підстави вважати, що відповідач може відчужувати на користь третіх осіб своє майно та у разі невжиття заходів забезпечення позову це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 11.05.2023 у справі №903/989/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу за первісним позовом - Товариству з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро"(45031, Волинська область, Ковельський район, с. Дубове, провулок Колгоспний, буд.4, ), а саме: будівлю телятник А-1, реєстраційний номер нерухомого майна - 221, загальна площа - 1553,2 кв.м, адреса- Волинська обл., Ковельський р-н, с.Дубове, провулок Колгоспний, 31, в межах суми позову - 1 169 730 грн. 04 коп.

4. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у Справі "Пантелеєнко проти України" (заява №11901/02) засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у Справі "Доран проти Ірландії" (заява №2214/04), було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

За змістом рішення Європейського Суду з прав людини від 17 липня 2008 року у Справі "Каіч та інші проти Хорватії" (заява №50389/99) для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Порядок забезпечення позову врегульовано положеннями глави 10 розділу І ГПК України. Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, виходячи з аналізу положень чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Господарського суду Волинської області, при цьому врахувавши наступне.

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Колегією суддів встановлено, що між сторонами існує спір щодо сплати відповідачем за первісним позовом 1 169 730,04 грн., в т.ч.856 562,67 грн. заборгованості за договором поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022.

З матеріалів оскарження узвали про забезпечення позову вбачається, що до заяви про забезпечення позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" надало копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 08.05.2023, з якого вбачається, що 27.01.2023 (вже після відкриття провадження у справі - ухвала від 16.01.2023) відповідач за первісним позовом відчужив земельну ділянку, кадастровий номер :41:010:0027, площею 0,518 га, а кошти після продажу вказаного майна ТзОВ "Сотік Агро" не передавав.

Єдиним державним реєстром судових рішень підтверджується факт прийняття Господарським судом Волинської області рішення у справі №903/951/22 від 14.03.2023, яким позовні вимоги задоволено у загальному розмірі 2 712 471,67 грн. та 40 687,08 грн. судового збору.

Тобто, наявні обставини, які дають підстави сумніватися у можливості виконання судового рішення у випадку стягнення з відповідача 1 169 730,04 грн.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки предметом спору є стягнення з відповідача 1 169 730,04 грн., в т.ч. 856562,67 грн. заборгованості за договором поставки, накладення арешту на грошові кошти відповідача у такому розмірі здатне суттєво погіршити його майновий стан, у той час як накладення арешту на об`єкт нерухомого майна мінімально впливатиме на повсякденну роботу відповідача, не ускладнюючи його господарську діяльність.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із твердженням Господарського суду Волинської області про те, що обраний позивачем за первісним позовом вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі №908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 Господарського процесуального кодексу України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №904/1478/19, від 16.12.2019 у справі №904/3459/19 та від 28.05.2021 у справі №10/5026/290/2011(925/1502/20).

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім цього, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Відтак, суд апеляційної інстанції, вважає обґрунтованим висновок суду про те, що наведені у заяві обставини, як підстави для застосування заходів забезпечення позову, відповідають принципам обґрунтованості і адекватності, забезпечуватимуть збалансованість інтересів сторін, доводять імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

6. Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість ухвали суду першої інстанції.

Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відтак, застосовуючи наведену практику Європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши в ухвалі суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування ухвали, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування ухвали суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни ухвали, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу господарського суду - без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст. ст. 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" на ухвалу Господарського суду Волинської області про забезпечення позову від 11.05.2023 р. у справі №903/989/22 - залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Волинської області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №903/989/22 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "26" червня 2023 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.